Справа № 0907/2-5553/2011 
Провадження № 22-ц/4808/612/21 
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В. 
Суддя-доповідач Василишин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.
суддів:                         Фединяка В.Д., Максюти І.О.
секретаря                        Мельник О.В.
за участі апелянта ОСОБА_1 
представника апелянта адвоката Семківа М.Н.
представників ОПП Струс Ю.В., Бітківської Д.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 24 вересня 2012 року у складі судді Шамотайла О.В., ухвалене в м. Івано-Франківську, у справі за позовом  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини та встановлення опіки,-
в с т а н о в и в:
У квітні 2011 року  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із вищевказаним позовом.
Свої вимоги позивачі мотивували тим, що відповідачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила сина – ОСОБА_4 . З часу народження мати не цікавиться сином, не бере участі у догляді за ним та у вихованні, у зв`язку з чим дитина проживає з дідом ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_3 .
Мати дитини матеріально не допомагає, зловживає спиртними напоями, веде антисоціальний спосіб життя. 
Позивачі зазначили, що у вересні 2010 року вони звернулись до комісії із захисту прав дитини виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з клопотанням офіційно влаштувати дитину у їх сім`ю. Рішенням комісії від 20.10.2010 року №78 такий дозвіл надано. 
Однак, оскільки відповідачка ухиляється від своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, позивачі просили суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановити їм опікунство відносно нього.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 вересня 2012 року позов задоволено частково.
Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У решті вимог позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішення суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апелянтка вказала, що 09.03.2021 року ухвалою Івано-Франківського міського суду їй відмовлено у перегляді заочного рішення, хоча копія заочного рішення та судові повістки вона не отримувала. Зазначила, що не була належним чином повідомлена про розгляд справи. З матеріалів справи вбачається, що повістки про її виклик до суду були передані наручно позивачу ОСОБА_2 , а він в свою чергу не передав їх апелянтці та не повідомив про наявність спору в суді (а.с. 12, 16, 21, 20).
ОСОБА_1 посилається також на те, що згідно положень ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, який складається із шести пунктів, в тому числі якщо мати ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, на що посилаються позивачі. Однак, ні в рішенні суду, ні в матеріалах справи немає доказів щодо існування достатніх підстав для позбавлення її батьківських прав.
Апелянтка зазначає, що на даний час, крім неповнолітнього ОСОБА_4 , в неї на утриманні є ще двоє неповнолітніх дітей. Жодного разу ніким не ставилось питання щодо позбавлення її батьківських прав щодо інших неповнолітній дітей через неналежну опіку та піклування. Апелянтка стверджує, що вона жодного разу не притягалась до відповідальності за аморальну поведінку, пияцтво чи неналежне утримання і виховання неповнолітніх дітей, тому твердження позивачів щодо неналежного догляду за сином є безпідставними.
Крім того, оскаржуваним рішенням відмовлено у позові в частині опіки. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові або іншим родичам, вона передається на опіку органу опіки та піклування. Однак, у судовому рішенні відсутнє посилання щодо необхідності вирішення питання про передачу дитини органу опіки та піклування.
З наведених підстав апелянтка просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
У засіданні апеляційного суду апелянтка та її представник вимоги скарги підтримали, просили задоволити скаргу та скасувати рішення, відмовивши в позові.
Позивачі у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що узгоджується із вимогами ст. 128 ЦПК України.
Представники органу опіки та піклування вимоги скарги не визнали, просили відмовити в її задоволенні, оскільки на час розгляду справи, у суду було достатньо доказів для задоволення позову. Крім того, долучені ними до матеріалів справи документи додаткового засвідчують, що на час вирішення спору, апелянт неналежно здійснювала догляд за сином ОСОБА_5 , що сама підтвердила в своїх поясненнях органу ОПП під час вирішення питання про надання висновку суду щодо доцільності позбавлення батьківських прав.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 . Його матір`ю є ОСОБА_1 (а.с. 8).
Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради своїм рішенням від 20.10.2010 року № 78 вирішила влаштувати на тимчасове проживання в сім`ю дідуся ОСОБА_2 та ОСОБА_3 онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що дитина залишена без батьківського піклування. Зобов`язала ОСОБА_3 і ОСОБА_2 виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток. Рекомендувала ОСОБА_3 і ОСОБА_2 звернутися в міський суд із позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно із висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання від народження сина не займається його вихованням та утриманням, залишала дитину без догляду на сусідів, знайомих. Внаслідок неналежного догляду 16.04.2008 року дитина була доставлена на обстеження до МДКЛ. Матір перебувала з сином у лікарні, однак незабаром залишила хлопчика на утримання дідуся ОСОБА_2 . З письмового пояснення ОСОБА_1 від 19.09.2012 року випливає, що впродовж останніх двох років вона не займається вихованням та утриманням сина ОСОБА_5 і не заперечує проти позбавлення себе батьківських прав.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи доведено підставність заяви позивачів щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 . Суд дійшов висновку про проведення заочного розгляду справи, оскільки відповідачка не з`явилася у судове засідання з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про час та день розгляду справи.
Апеляційний суд погоджується з таким судовим рішенням виходячи з наступного.
Згідно ст. 164 СК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. 
Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. 
Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. 
Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки злочину, він порушує кримінальну справу. 
Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. 
При цьому, суд ухвалив рішення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, яким передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Вказаний висновок суду узгоджується із матеріалами справи, які свідчать про те, що ОСОБА_1 ухилялася від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, не цікавилася її життям та розвитком, не займалася її вихованням, не дбала про її здоров`я, залишала дитину на сторонніх осіб. У зв`язку із викладеним дитина була влаштована на тимчасове проживання в сім`ю дідуся ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_3 .
З огляду на зміст дослідженого судом рішенням Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради своїм від 20.10.2010 року № 78 та Висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 від 19.09.2012 року у суду були підстави для задоволення позову.
Крім наведеного такі обставини підтверджуються і представленими представниками Органу опіки та піклування доказами, які стали підставою для ухвалення Висновку від 19.09.2012 року щодо доцільності позбавлення апелянта батьківських прав. Зокрема, прийняттю даного рішення передували заяви ОСОБА_3 та сусідки позивачів, адресовані начальнику служби у справах дітей.
Так, згідно із заявою ОСОБА_3 вона є дружиною ОСОБА_2 , дочка якого залишила свого сина ОСОБА_4 на догляд сусідці, у зв`язку з чим вона змушена була повернутися із Польщі та взяти на себе обов`язки щодо догляду за малолітнім. ОСОБА_1 покинула сина самого, не приходить до нього, не цікавиться ним, живе своїм життям.
Згідно із заявою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за дитиною не доглядає, вихованням дитини займається сусідка – ОСОБА_3 і її чоловік – ОСОБА_2 .
Згідно із актом від 16.04.2008 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доставлений в МДКЛ, у зв`язку з тим, що був залишений матір`ю ОСОБА_1 на три дні без належного догляду. За згодою матері догляд за дитиною проводився сусідкою п. ОСОБА_9 у вечірній та нічний час. Протягом дня з дитиною перебувала жінка, найнята з агентства, яка відмовилася доглядати дитину після 15.04.2008 року.
Відповідно до облікової картки неблагополучної сім`ї від 24.04.2008 року, ОСОБА_1 всю вагітність пила, на обліку в жіночій консультації не знаходилася, дитину не доглядає, п`є, курить, рідко буває вдома, вихованням дитини займається найнята з агентства працівниця, а у вечірній час і вихідні - сусідка, яка разом із ОСОБА_1 випиває.
Згідно із виписками з медичної амбулаторної карточки дитини від 26.05.2009 року, 22.12.2010 року, 01.04.2011 року догляд за ОСОБА_10 здійснює дідусь і його дружина.
У судовому засіданні апелянт наведені обставини частково заперечила. Суду пояснила, що у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем дійсно періодично на нетривалий час залишала дитину на знайомих, оскільки працювала. В лікарні залишила дитину через неналежні умови в самій лікарні. Однак алкоголем не зловживала, не вела, як зазначено у висновку, антисоціальний спосіб життя. Внаслідок неприязних стосунків з батьком нічого не знала про справу і ніяких пояснень органу опіки не давала.
На думку суду, наведене підтверджує правильність висновків суду на час ухвалення рішення. Посилання апелянта на те, що після ухвалення рішення ніхто дитину у неї не вилучав, ніхто також не ставив претензій щодо виховання двох інших дітей, не спростовує такий, оскільки вони стосуються обставин, які мали місце після ухвалення рішення.
Доводи апелянта щодо неотримання судових повісток спростовуються рекомендованими повідомленнями про вручення їй поштової кореспонденції, що містяться в матеріалах справи – а.с. 24, 41. Доказів щодо спростування зазначеного, ОСОБА_1 не надано.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що заочне рішення суду направлялося їй поштовим відправленням, але повернулося, у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що розцінюється судом виключно як суб`єктивна поведінка сторони щодо отримання кореспонденції, оскільки така направлялася на вірну адресу.
Відсутність у Єдиному державному реєстрі судових рішень за номером справи, який присвоєно даній цивільній справі, відповідних рішень зумовлена тим, що суд першої інстанції при виготовленні короткого та повного тексту заочного рішення від 24 вересня 2012 року допустив описку в номері справи, яка ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2021 року була виправлена. Відтак доводи апелянтки з даного приводу не свідчать про незаконність таких рішень.
Довідка КНП «Прикарпатський наркологічний центр» від 14.06.2021 року за № 01-7/356 підтверджує певні обставини на час звернення. Разом з тим, не спростовує встановлені судом обставини, як і посилання апелянта на копію медичної картки ОСОБА_4 за 2008 рік. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Разом з тим, суд вважає за доцільне роз`яснити ОСОБА_1 положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Тобто законодавством визначена можливість поновлення батьківських прав за умови, що відпали обставини, які слугували підставою для такого позбавлення.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 24 вересня 2012 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 24 червня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        Василишин Л.В.
Судді:                                                                        Фединяк В.Д.
                                                                       Максюта І.О.