ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року 

м. Київ
справа № 200/12631/16-а
адміністративне провадження № К/9901/44671/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П., 

розглянув у порядку письмового провадження справу 
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Отег"
на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 (колегія у складі суддів Чумака С. Ю., Гімона М.М., Юрко І.В.)
у справі № 200/12631/16-а
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Отег"
до Дніпропетровського міського голови
третя особа: Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради,
про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії.

І. РУХ СПРАВИ

1.          Товариство з обмеженою відповідальністю "Отег" звернулося до суду з позовом до Дніпропетровського міського голови, в якому (з урахуванням уточнених позовних вимог) просило:
-          визнати протиправним та скасувати Розпорядження Дніпропетровського міського голови № 368 від 06.07.2016 "Про усунення наслідків порушень благоустрою пішохідної зони по вул. Січеславській Набережній", яке було підписано виконуючим обов`язків Дніпропетровського міського голови Єпіфанцевою С.В.;
-          зобов`язати відповідача привести до первісного стану проїзд на пішохідній зоні по вул. Січеславській Набережній, у районі буд. № 19Д, відповідно до Топографічної зйомки масштабу 1:500 із штампом "Придатно" для прийняття планувальних та проектних рішень Інженерно-геолого-геодезичної служби Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради станом на 22.07.2011 №1478, яка є додатком до Договору оренди землі від 22.11.2011 укладеного між ТОВ "Отег", як орендарем та Дніпропетровською міською радою, як орендодавцем, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Пустовим С.В., зареєстрованим в реєстрі за №816, та зареєстрованим в Управлінні Держкомзему у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.12.2011 №121010004000310, та відповідно до проекту капітального ремонту благоустрою вул. Набережна ім. В.І. Леніна (нова назва вул. Січеславська Набережна) (III черга).
2.          Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2016 адміністративний позов задоволено. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 апеляційну скаргу Дніпровського міського голови задоволено; постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2016 скасовано; в задоволенні позову відмовлено.
3.          31.03.2017 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Позивача на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017. У скарзі Позивач просить скасувати оскаржуване рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
4.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.04.2017 відкрито провадження у справі. У зв`язку з ліквідацією Вищого адміністративного суду України 22.03.2018 справу було передано на розгляд до Верховного Суду. 
5.          Позивач заявляв клопотання про розгляд справи за його участі. Однак своєю ухвалою Верховний Суд відмовив у задоволенні такого клопотання.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6.          Відповідно до договору оренди землі від 22.11.2011, укладеного між Позивачем, як орендарем та Дніпропетровською міською радою, як орендодавцем, Позивач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку по фактичному розміщенню споруди підприємства громадського харчування, яка знаходиться за адресою: по вул. Набережній В.І. Леніна 19-д.
7.          16.07.2007 між Позивачем та ТОВ "Українсько-польське підприємство з іноземними інвестиціями "УПС"" було укладено договір № 29 про дольову участь в капітальному ремонті, за яким для проведення капітального ремонту по благоустрою вул. Набережної ім. В.І. Леніна (третя черга): фонтан, амфітеатр, між вул. Ю. Словацького та вул. Леніна, ТОВ "Українсько-польське підприємство з іноземними інвестиціями "УПС" зобов`язався виконати роботи з проведення капітального ремонту благоустрою об`єкту, а Позивач по справі прийняв на себе зобов`язання по оплаті частини вартості матеріалів, необхідних для виконання робіт. 
8.          Розпорядженням Дніпропетровського міського голови № 368-р від 06.07.2016 "Про усунення наслідків порушень благоустрою пішохідної зони по вул. Січеславській Набережній" усунуто наслідки порушень благоустрою пішохідної зони по вул. Січеславській Набережній, у районі будинку № 19д та Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради зобов`язано шляхом демонтажу проїзду на пішохідній зоні привезти до первісного стану земельну ділянку (п 1 цього розпорядження). 
9.          Розпорядження виконано шляхом демонтажу проїзду на пішохідній зоні по вул. Січеславській Набережній, у районі будинку №19д.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

10.          В обґрунтування позовних вимог Позивач покликається на те, що спірним розпорядженням були порушені права Позивача як орендаря суміжної земельної ділянки, який у відповідності до Правил благоустрою території міста Дніпропетровська та Закону України "Про благоустрій населених пунктів", зобов`язаний утримувати в належному стані прилеглі території та забезпечувати благоустрій на такій території. 
11.          Позивач посилався що жодних порушень благоустрою наявністю таких проїздів не було, проїзди були передбачені проектом капітального ремонту благоустрою вул. Набережної ім. В.І. Леніна (нова назва вул. Січеславська Набережна) (III черга) та існували на момент передачі Позивачу в оренду земельної ділянки, що підтверджується Топографічною зйомкою масштабу 1:500 із штампом "Придатно" для прийняття планувальних та проектних рішень Інженерно-геолого-геодезичної служби Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради станом на 22.07.2011 № 1478, яка є додатком до договору оренди землі.
12.          Представник відповідача зазначав, що розпорядження не порушує прав Позивача. Звертав увагу на невідповідність наявного в матеріалах справи проекту капітального ремонту благоустрою вул. Набережної ім. В.І. Леніна (нова назва вул. Січеславська Набережна) (III черга) нормам Закону України "Про архітектурну діяльність", посилався на наявність у Відповідача повноважень та винесення спірного розпорядження на підставі ст.. 42, 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"
13.          Представник третьої особи зазначав про необґрунтованість позовних вимог у зв`язку із не доведенням порушення прав Позивача, невідповідності наданих Позивачем документів таким, що зберігаються в реєстрі Інженерно-геолого-геодезичної служби Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради та підтвердження чого надав дублікат Топографічною зйомкою масштабу 1:1000 із штампом "Придатно" для прийняття планувальних та проектних рішень Інженерно-геолого-геодезичної служби Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради станом на 22.07.2011 №1478.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14.          Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваним розпорядження порушені права Позивача. Відповідач не довів порушення правил благоустрою на пішохідній зоні вул. Набережної Січеславської та не підтвердив, що у первісному стані (у відповідність до якого третю особу зобов`язано привести земельну ділянку) проїзди на пішохідній зоні буди відсутні.
15.          Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що земельна ділянка на пішохідній зоні по вул. Січеславській Набережній не знаходиться в користуванні позивача, а є лише прилеглою територією до земельної ділянки, яка перебуває в оренді у позивача. Розпорядження від 06.07.2016 № 368-р не стосується його безпосередньо, оскільки на момент прийняття не створювало будь-яких прав та обов`язків для позивача та не посягало на охоронювані законом інтереси позивача.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

16.          Позивач у касаційній скарзі не погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції та вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки:
А) спірним розпорядженням були порушені права Позивача як орендаря суміжної земельної ділянки, який у відповідності до Правил благоустрою території міста Дніпропетровська та Закону України "Про благоустрій населених пунктів", зобов`язаний утримувати в належному стані прилеглі території та забезпечувати благоустрій на такій території. 
Б) при винесені розпорядження порушено положення ст. 19 Конституції України, ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", оскільки Відповідач по справі не мав повноважень на винесення спірного розпорядження;
В) у зв`язку з виконанням вказаного розпорядження унеможливлено під`їзд до будівлі, яка знаходиться на земельній ділянці, що перебуває в оренді позивача.
17.          Відзив від Відповідача не надходив.

VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

18.          Суд перевірив доводи касаційних скарг, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про необхідність скасування судових рішень із закриттям провадження у справі з таких підстав.
19.          До компетенції адміністративних судів, на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, належали публічно-правові спори, в яких хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
20.          Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.
21.          Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
22.          Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
23.          Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
24.          Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні врахувати суб`єктний склад спірних правовідносин, одним з яких є участь суб`єкта владних повноважень, визначити характер правовідносин, з яких виник спір, і мету пред`явлення позову.
25.          Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує розпорядження Дніпропетровського міського голови № 368 від 06.07.2016 "Про усунення наслідків порушень благоустрою пішохідної зони по вул.. Січеславській Набережній", яке на його особисту думку, порушує його права та охоронювані законом інтереси з підстав того, що земельна ділянка на пішохідній зоні по вул. Січеславській Набережній, у районі будинку №19Д, щодо якої прийнято спірне розпорядження, є прилеглою територією до земельної ділянки, яка перебуває в оренді у позивача, а тому саме позивач зобов`язаний утримувати таку територію та проїзди до будівлі, що належать позивачу, з чим також погодився суд першої станції при задоволенні позовних вимог.
26.          Як вбачається зі змісту розпорядження від 06.07.2016 № 368-р необхідність його прийняття обумовлена саме унеможливленням паркування транспортних засобів на пішохідних проходах вул. Січеславська Набережна, у районі буд. 19 Д.
27.          Суд звертає увагу, що земельна ділянка на пішохідній зоні по вул. Січеславській Набережній не знаходиться в користуванні позивача, а є прилеглою територією до земельної ділянки, яка перебуває в оренді у позивача.
28.          Позивач покликається на те, що він фінансував проведення реконструкції частини вул. Січеславської Набережної, в т. ч. й улаштування спірних в`їздів, що не може не свідчити про порушення прав позивача Відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення.
29.          Позивач вказує на неможливість у зв`язку з виконанням оскаржуваного розпорядження під`їзду до будівлі, яка знаходиться на земельній ділянці, що перебуває в оренді позивача, машини швидкої допомоги, газових служб, водоканалу (для обслуговування колектору), інших комунальних служб. 
30.          Отже, предметом позову є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, тобто цей спір є спором про право.
31.          У постанові від 05.02.2020 у справі № 200/12423/18-а Велика Палата Верховного Суду зазначила: 

«Цивільне законодавство визначає усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном як спосіб захисту речових прав, який може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.
Відповідно до статті 16 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Як зазначає скаржник, належна йому на праві оренди земельна ділянка, на якій розміщені об`єкти нерухомого майна, що є його власністю, межує із земельною ділянкою комунальної власності. При цьому, на думку позивача, Міськрада ухиляється від вчинення дій на забезпечення права користування землею ТДВ «Будівельник», чим порушує вимоги ЗК України.
Згідно зі статтею 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).    Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Відповідно до частини другої статті    152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Зі змісту статті 16 Закону № 280/97-ВР у контексті спірних правовідносин можна зробити висновок, що орган місцевого самоврядування виступає в цій справі не як суб`єкт владних повноважень, а як номінальний володар певного рухомого та нерухомого майна у цивільних правовідносинах з іншими суб`єктами речових прав, зокрема і з позивачем».

32.          Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, колегія суддів не має підстав не погодитися із запропонованим підходом. 
33.          Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
34.          Зважаючи на суб`єктний склад та приватноправовий характер спірних правовідносин у цій справі, вона має вирішуватись у порядку господарського судочинства.
35.           Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтями 238, 240 КАС України.
36.          Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги (стаття 354 КАС України).
37.          Пунктом 5 частини першої статті 349 цього ж Кодексу передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі.
38.          Отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.
39.          Відповідно до ч. 1 ст. 354 КАС України Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
40.          Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
41.          Зважаючи на вищенаведене, позивачу слід роз`яснити право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. У разі неподання такої заяви, справу буде повернено до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 354, 356, 359 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Отег" задовольнити частково.
Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року у справі № 200/12631/16-а скасувати.
Провадження у справі № 200/12631/16-а закрити.
Повідомити позивачу, що справу може бути розглянуто в порядку господарського судочинства.
Роз`яснити позивачу право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови на звернення до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб