Дата документу 22.04.2021 Справа № 334/3422/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 334/3422/20 
Провадження №22-ц/807/1394/21 
Головуючий в 1-й інстанції – Козлова Н.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року                                                 місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Крилової О.В., Полякова О.З.,	

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Щасливого Олексія Романовича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 21 січня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,- 

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати подачі позову до суду і до повноліття дитини. Крім цього просила стягнути аліменти на її утримання, до досягнення дитиною шести років, у розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Позов обґрунтовано тим, що 10 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у подружжя народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до медичного висновку № 303 від 23 квітня 2020 року у дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було діагностовано «Інтерстиціальне захворювання легень, не уточнене. БЛД важкий перебіг. Дихальна недостатність ІІ-І ст.». Висновок дійсний до 09.07.2037 року. У зв`язку із народженням доньки та її захворюванням, ОСОБА_2 не працює та здійснює постійний догляд за дитиною. Отримує відповідну державну допомогу, жодних інших джерел доходу не має. З жовтня 2019 року стосунки між подружжям погіршилися, відповідач забрав спільні кошти та покинув позивачку разом з дитиною. З цього часу відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2021 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та коштів на утримання матері - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітків (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01.07.2020 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітків (доходів) відповідача, щомісячно, починаючи з 01.07.2020 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шестирічного віку.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Щасливого Олексія Романовича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині визначення дати початку стягнення аліментів, змінивши її з 01.07.2020 року на дату набрання рішенням суду законної сили. 
       
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що протягом розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем сплачувались аліменти, і присудження сплати аліментів за рішенням суду з 01.07.2020 року призведе до подвійного стягнення.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Щасливого Олексія Романовича, зазначив, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у подружжя народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до медичного висновку № 303 від 23 квітня 2020 року у дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було діагностовано «Інтерстиціальне захворювання легень, не уточнене. БЛД важкий перебіг. Дихальна недостатність ІІ-І ст.». Висновок дійсний до 09.07.2037 року.

У зв`язку із народженням доньки та її захворюванням, позивачка не працює та здійснює постійний догляд за дитиною. Отримує відповідну державну допомогу, жодних інших джерел доходу не має.

Враховуючи вимоги закону та згоду відповідача сплачувати аліменти на утримання доньки у визначеному позивачкою розмірі, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.07.2020 року і до досягненням дитиною повноліття.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції врахував, що відповідач має постійних заробіток, інших осіб на утриманні не має та виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, присудив кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною шести років у розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. 

Статтею 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України, встановлено, що за  рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно частини 3 статті 84 СК України, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

Обов`язки з утримання дитини виконує позивачка, так як з нею проживає дитина, що також не спростовано відповідачем.

У зв`язку із народженням доньки та її захворюванням, позивачка не працює та здійснює постійний догляд за дитиною. Отримує відповідну державну допомогу, жодних інших джерел доходу не має.

Відповідач, в совою чергу, є особою працездатною, має можливість надавати допомогу дочці та матері, які на теперішній час в силу обставин не можуть забезпечити себе всім необхідним.

Зважаючи на те, що у відповідача відсутні на утриманні інші особи, він є фізично здоровим, працездатного віку, належних і допустимих доказів неможливості надання утримання позивачці не надав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що він має змогу надавати утримання донці та відповідачці у справі.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги з приводу необґрунтованості присудження стягнення аліментів з дати подання позовної заяви є безпідставними, оскільки вказані вимоги чітко закріплені у сімейному законодавстві, а суми сплачені відповідачем починаючи з 01.07.2020 року, якщо вони мали місце, будуть враховані державним виконавцем під час виконання даного судового рішення.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Щасливого Олексія Романовича залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 22 квітня 2021 року.

Головуючий, суддя-доповідач                                                С.В. Кухар

Судді:                                                                        О.В. Крилова

О.З. Поляков