ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

02 червня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/10795/19
Головуючий у першій інстанції – Коверзнев В. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/662/21

                ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                           головуючого судді  - Губар В.С.,
                           суддів  -  Онищенко О.І., Скрипки А.А.
                           із секретарем судового засідання –  Поклад Д.В.

Позивач – ОСОБА_1 
Відповідач – ОСОБА_2 
Третя особа – Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,
місце ухвалення судового рішення – м. Чернігів

                                           ВСТАНОВИВ:

  У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 , 2014 року народження,  разом з нею.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю – ОСОБА_1 . Вирішено  питання про розподіл судових витрат.
22 січня 2021 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про роз`яснення рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2020 року у цій справі, а саме роз`яснити яке конкретно місце проживання (адреса) для дочки ОСОБА_3 визначив суд у своєму рішенні.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2021  року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2   про роз`яснення рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2020 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити його заяву про роз`яснення рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2020 року, а саме роз`яснити, яке саме місце проживання для дочки ОСОБА_3 разом з матір`ю – ОСОБА_1 визначив суд при ухваленні рішення, зокрема чи у м. Бровари як зазначено у позовній заяві та висновку органу опіки та піклування, або у м. Києві.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом першої інстанції не надано жодного вмотивованого висновку на наведені в заяві про роз`яснення рішення аргументи та не враховані положення законодавства України та письмові докази, на які він посилався у заяві.
Наголошує, що у заяві про роз`яснення рішення суду він просив дослідити матеріали цивільної справи та врахувати наведене у позовній заяві, проте в порушення ст. 260 ЦПК України в оскаржуваній ухвалі не зазначено, чи було вирішене таке клопотання.
Посилається на те, що рішення суду від 06 квітня 2020 року є незрозумілим та не чітким, оскільки його мотивувальна частина не узгоджується з його резолютивною частиною, зокрема, в резолютивній частині не вказано конкретне місце проживання дитини з матір`ю.
Вказує, що у своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначено місце реєстрації – м. Бровари, одночасно в позовній заяві вказано, що дитина фактично проживає разом з нею у м. Києві.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на ст. 29 ЦК України, ст.ст. 19, 153, 157, 160 СК України, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року
Тому вважає, що рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2020 року є незрозумілим, що ускладнює реалізацію виконання рішення суду. Зазначає, що без визначення конкретного місця проживання дочки, він не зможе ефективно реалізувати своє паво на спілкування з дитиною та брати участь у її вихованні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Бахуринський В.С. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2021 року у цій справі.

В судове засідання  апеляційного суду сторони не з`явились, про місце та час  розгляду справи повідомлені належним чином, що документально підтверджується наявними у справі доказами.
За приписами ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Відповідно до  ч. 2 ст. 247  ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про роз`яснення рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2020 року у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалене рішення є чітким і зрозумілим, не прив`язує місце проживання дитини сторін разом із позивачем до конкретної поштової адреси, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про роз`яснення рішення у справі.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується  апеляційний суд, враховуючи наступне.
Відповідно до положень статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року за № 14 зазначено, що роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.
Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що в заяві про роз`яснення рішення має бути зазначено, що саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим, в чому полягає незрозумілість рішення, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання.
Роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю, якщо воно є неясним та незрозумілим як для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання.
Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.
Як убачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2020 року визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю – ОСОБА_1 (а.с. 134-135).
Зі змісту заяви ОСОБА_2 про роз`яснення рішення вбачається, що заявник фактично просить вказати конкретну адресу проживання дитини з матір`ю, тобто фактично змінити зміст рішення суду, що виходить за межі повноважень районного суду щодо роз`яснення судового рішення, передбаченого ст. 271 ЦПК України (а.с. 148-149).
В резолютивній частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2020 року чітко зазначено про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю, що виключає будь-які труднощі при виконанні судового рішення.
Апеляційний суд враховує, що суд першої інстанції правильно зазначив, що резолютивна частина судового рішення, яке просив роз`яснити заявник, є чіткою і зрозумілою та не передбачає подвійного тлумачення.
В той час, ОСОБА_2 ставить питання, щодо зміни резолютивної частини судового рішення та зазначення способу його виконання. Проте, виходячи з приписів ст. 271 ЦПК України,  роз`яснення рішення суду не має на меті встановлення способу його виконання.  
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено поняття «вільний вибір місця проживання чи перебування» та «місце проживання».
Так, вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною 6 цієї статті передбачено, що фізична особа може мати кілька місць проживання.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить висновку, що зазначення конкретної поштової адреси у рішенні суду про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю змінить зміст рішення суду, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про роз`яснення рішення у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На переконання апеляційного суду, зазначені заявником обставини зумовлені суб`єктивними факторами та не можуть бути підставою для роз`яснення судового рішення.
Сукупність  досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції  повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначив та надав юридичну оцінку   правовідносинам між сторонами.
Доводи апеляційної скарги  не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування  законного і обґрунтованого та правильного по суті судового рішення, не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на  правильність вирішення спору.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить висновку, що ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2021 року постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                       Судді: