Номер провадження: 22-ц/813/7465/21 
Номер справи місцевого суду: 495/3293/17
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Артеменка І.А.,
суддів:                        Громіка Р.Д.,
Драгомерецького М.М.,
               за участю секретаря:         Фабіжевської Т.С.
                                               
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 лютого 2021 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поворот виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року по справі №495/3293/17 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою,
встановив:

16 грудня 2020 року ОСОБА_1 , зацікавлені особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про поворот виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.04.2018 року по справі №495/3293/17 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою, вказуючи, що постановою Верховного суду України від 18.03.2020 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.04.2018 року та постанова апеляційного суду Одеської області від 21.11.2018 року – скасовані, та у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою – відмовлено. З ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто по 704 грн. 80 коп. з кожного, судових витрат за сплату судового збору за подання касаційної скарги.
За рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/3293/17 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою, з ОСОБА_1 через Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було стягнуто 5306 грн. 35 коп. та послуги банку; також заявник сплатив судовий збір за апеляційне оскарження у розмірі 1057 грн. 20 коп.; витрати на послуги адвоката за апеляційне оскарження рішення суду від 23.04.2018 року та касаційне оскарження рішення суду від 23.04.2018 року та постанови Одеського апеляційного суду від 21.11.2018 року у сумі 8000 грн., загальна сума витрат складає 14 363,55 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, заявник, в порядку повороту виконання рішення суду, просив стягнути з ОСОБА_2 9834,95 грн. та з ОСОБА_3 на свою користь 4528,60 грн.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 лютого 2021 року в задоволені заяви ОСОБА_1 , зацікавлені особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поворот виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року по справі №495/3293/17 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою – відмовлено в повному обсязі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 лютого 2021 року та постановлення нової, якою задовольнити заявлені вимоги про поворот виконання рішення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції зазначив неправильну суму, що просив заявник стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у межах повороту виконання рішення. Також апелянт вважає безпідставним висновок суду щодо неможливості встановити чи було сплачено ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1057,2 грн. за апеляційне оскарження саме рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року по справі №495/3293/17, оскільки копія такої квитанції міститься у матеріалах справи. Щодо понесених заявником витрат на правничу допомогу апелянт звертає увагу, що договір про надання правничої допомоги було укладено перед подачею апеляційної скарги, та вона надавалась ОСОБА_5 під час апеляційного та касаційного перегляду рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року по справі №495/3293/17, на підтвердження чого у справі містяться усі необхідні докази.
21 квітня 2021 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку було направлено до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому остання зазначає, що вимоги, викладені ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, вона не визнає, оскільки вважає незаконними безпідставними та необґрунтованими, на підставі чого просить залишити вимоги, викладені у апеляційній скарзі, без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін (т.2, а.с. 141-149).
Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 13.05.2021 року, на 14.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (т.2, а.с. 150-153).
Більш того, 06.05.2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (т.2, а.с. 154-155).
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 24.05.2021 року.
Відповідно до положень ч. 1. ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що заявник просив стягнути з ОСОБА_2 розмір боргу, який у такому обсязі нею не отриманий, що унеможливлює задоволення таких вимог, не виходячи за межі заявлених вимог. З приєднаної заявником копії квитанції № 17 від 08.05.2018 року не можливо з достовірністю встановити оскарження ОСОБА_1 саме рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року по справі №495/3293/17 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою. З приєднаних до матеріалів заяви копій доказів понесення заявником витрат на правову допомогу не вбачається захист інтересів ОСОБА_1 саме з даної конкретної цивільної справи, з якої випливають відповідні правовідносини, більш того, ці кошти не були предметом судового розгляду під час ухвалення відповідних рішень різних інстанцій, ці вимоги відповідачем не заявлялись та судом не розглядались. Всупереч вищевказаних вимог, суду не доведено, що первісний стан рішення вимагав понесення витрат відповідачем на правничу допомогу.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, заслухавши доповідача, апеляційний суд, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення, втім вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а оскаржуване судове змінити в частині мотивування, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року по справі №495/3293/17 позов ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою було задоволено (т.1, а.с. 177-184).
Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 у відповідності до висновку №14/07 судової будівльно - технічної експертизи з врахуванням ідеальних часток співвласників по 1/4, 1/4 і 1/2 частки:
- ОСОБА_2 (1/4 частка), ОСОБА_3 (1/4 частка) виділено в особисте користування: 4 – комора, площею 3,5 кв.м., 5 – житлова, площею 13,9 кв.м, 6 – лоджія, площею 4,8 кв.м, загальною площею 22,2 кв.м., житловою площею 13,9 кв.м., що більше ідеальної частки за загальною площею на 5,45 кв.м. або більше на 31 692 грн. в ринкових цінах.
- ОСОБА_1 (1/2 частки) виділено в особисте користування: 8 – житлова, площею 11,3 кв.м., загальною площею 11,3 кв.м., житловою площею 11,3 кв.м., що менше ідеальної частки за загальною площею на 5,45 кв.м. або менше на 31 692 грн. в ринкових цінах.
Залишено в загальному користуванні співвласників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 : 1 – коридор, площею 10,5 кв.м., 2  - ванну, площею 3,5 кв.м., 3  - туалет площею 0,9 кв.м., 7 – кухня,  площею 10,3 кв.м., загальною площею 25,2 кв.м.
З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стягнуті судові витрати, а саме: за проведення експертизи у розмірі 4000 грн., за сплату судового збору у розмірі 640 грн.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року без змін (т.1, а.с. 235-241).
18 грудня 2018 року на виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року по справі №495/3293/17, ОСОБА_2 отримала виконавчий лист щодо стягнення судових витрат, а саме: за проведення експертизи у розмірі 4000 грн., за сплату судового збору у розмірі 640 грн. 
Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08.01.2019 року за заявою ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження №58006724 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 4640 грн. (т.2, а.с. 61).
Крім того, з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 464 грн. та витрати виконавчого провадження у сумі 202 грн. 35 коп.
Однак, постановою Верховного суду від 18 березня 2020 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2018 року скасовано (т.2, а.с. 41-45).

У задоволенні позову ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою – відмовлено. З ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто по 704 грн. 80 коп. з кожного, судових витрат за сплату судового збору за подання касаційної скарги.

З заявлених ОСОБА_1 вимог про стягнення грошових коштів у межах повороту виконання рішення суду вбачається, що 5 306,35 грн., що заявник просив стягнути зі ОСОБА_2 , є стягнутими з ОСОБА_1 судовими витратами, понесеними ОСОБА_2 у суді першої інстанції, а 4 528,60 грн. – половина судових витрат, понесених ОСОБА_1 під час апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції у справі №495/3293/17, другу половину, яких у розмірі 4 528,60 грн. він просив стягнути зі ОСОБА_3 .
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною другою вказаної вище статті розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Частинами першою, другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Згідно з частинами шостої, сьомої статті 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
За правилами ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктом 1, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача, а в разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до п. 13 ч.3 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 269 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що чинним цивільно-процесуальним законодавством передбачено особливий порядок ухвалення рішення щодо розподілу судових витрат між сторонами у разі зміни пропорції задоволених позовних вимог під час перегляду судового рішення судами апеляційної та касаційної інстанцій, а також встановлено порядок розподілу судових витрат після ухвалення рішення у справі, у разі якщо останнім не було вирішено питання щодо їх розподілу.
Постановою Верховного суду від 18 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2018 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою – відмовлено. Стягнуто із позивачів на користь ОСОБА_1 по 704,80 грн. з кожного, судових витрат за сплату судового збору за подання касаційної скарги.
Разом з тим, питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, понесеними ними у судах попередніх інстанції, вирішено не було.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 клопотання про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат до суду касаційної інстанції не подавалось.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає заявлені ОСОБА_1 вимоги про поворот виконання рішення задоволенню не підлягають.
Посилання ж апелянта на незгоду суду першої інстанції із заявленим ОСОБА_1 розміром боргу; сумніви у тому, що кошти сплачені відповідно до копії квитанції № 17 від 08.05.2018 року були сплачені ОСОБА_1 як судовий збір за оскарження саме рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року; висновок про недоведеність понесення заявником витрат на правову допомогу саме з даної конкретної цивільної справи, а також необхідності оскарження заявником рішення суду першої інстанції апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки є такими, що на вирішення питання про можливість задоволення клопотання про поворот виконання рішення не впливають.
Щодо інших доводів апеляційних скарг, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, встановлені обставини справи, положення діючого цивільного законодавства, та те, що доводи апеляційної скарги не спростували висновки суду першої інстанції, втім апеляційним судом було встановлено неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює оскаржуване судове рішення тільки в частині мотивування відмови у задоволенні заяви, з підстав, які зазначені вище. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

                                 постановив:        

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 лютого 2021року – змінити у частині мотивування, в решті залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                                 І.А. Артеменко

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький