ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 320/2713/20
адміністративне провадження № К/9901/5178/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Губської О.А.
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу
за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області до Товариства з обмеженою відповідальності "Вишневе будівництво та інжиніринг" про застосування заходів реагування, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальності "Вишневе будівництво та інжиніринг" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року, прийняте у складі судді Горобцової Я.В., та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року, ухвалену у складі колегії суддів: Єгорової Н.М. (головуючий), Сорочка Є.О., Федотова І.В. 
І. Суть спору:
1. Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальності "Вишневе будівництво та інжиніринг", в якому просило застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення роботи Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишневе будівництво та інжиніринг", а саме: проведення будівельно-монтажних робіт з будівництва житлових будинків (секції А13, Г14) та експлуатацію тимчасових, мобільних споруд будівельного містечка за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Ватутіна, шляхом зобов`язання відповідача повністю зупинити проведення    будівельно-монтажних робіт та експлуатацію вказаного об`єкта до повного усунення порушень зазначених в акті від 28.01.2020 № 62.    
2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що в ході проведення перевірки було виявлено порушення правил техногенної і пожежної безпеки, які зазначені в Акті перевірки додержання (виконання) вимог законодавства у сфері пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, контролю за діяльністю аварійно-рятувальних служб, у зв`язку з чим    суб`єктом господарювання недотримані вимоги законодавства у сфері техногенної    та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, що є підставою для звернення з вказаними позовними вимогами про застосування заходів реагування. 
3. Відповідач позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. У період з 22.01.2020 про 28.01.2020 провідним інспектором нормативно-технічної роботи та контролю за системами протипожежного захисту та ліцензування управління запобігання надзвичайним ситуаціям ДСНС України у Київській області проведено планову перевірку ТОВ «Вишневе будівництво та інжиніринг» згідно наказу від 18.12.2019 №1380, виданого Головним управлінням ДСНС України у Київській області, за результатами проведення якого був складений акт №62 від 28.01.2020.
5. За результатами перевірки виявлені наступні порушення:
- пп. 4 п. 2.1    глави 2 розділу V Правил пожежної безпеки в Україні №1417 - Не проведено випробування мережі систем зовнішнього протипожежного водопроводу на тиск та витрату води з оформленням акта;
- п. 8.15 ДБН В.1.1-7:2016; п. 12.16 ДБН В.2.5-74:2013    - Пожежний гідрант біля будинку Г14 влаштований на відгалуженні від мережі водопроводу;
- пп. 2 п. 2.1 глави 2 розділу V Правил пожежної безпеки в Україні №1417    - Пожежний гідрант біля будинку Г14 не забезпечує безперешкодний забір води пожежними автомобілями;
- пп. 9 п. 2.1 глави 2 розділу V Правил пожежної безпеки в Україні №1417     - Біля місць розташування пожежних гідрантів не влаштовані покажчики;
- п. 9 розділу ІІ Правил пожежної безпеки в Україні №1417; п. 5.5 ДБН В.1.1-7:2016 - Не підтверджено класи вогнестійкості монолітних залізобетонних конструкцій (колони, перекриття, сходові марші, площадки);
- п. 7.3.13 ДБН В.1.1-7:2016; п. 5.8 ДБН В.2.2-15:2019 - Сходові марші будинків А13, Г14 влаштовані шириною менше ніж 1,2 м;
- п. 7.3.14 ДБН В.1.1-7:2016;    п. 5.8 ДБН В.2.2-15:2019 - Сходові площадки будинків А13, Г14 влаштовані шириною менше ніж 1,2 м;
- п. 7.2.7 ДБН В.1.1-7:2016 - Двері виходів з поверхів на переходи та входу до сходових кліток будинку А13 влаштовані з шириною полотен менше ніж 0,8 м;
- п. 7.2.11 ДБН В.1.1-7:2016 - Двері повітряної зони сходової клітки Н1 будинку А13 не обладнані пристроями для самозачинення та ущільненням в притулах;
- п. 7.3.8 ДБН В.1.1-7:2016 - На шляхах евакуації з приміщення консьєржа у будинках А13, Г14 влаштовано сходи, які мають менше трьох східців;
- п. 7.2.4 ДБН В.1.1-7:2016; п. 8.10, п. 8.13 ДБН В.2.2-15:2019 - Глухі простінки балконів будинків А13, Г14 влаштовані шириною менше ніж 1,2 м між торцем площадки та прорізом;
- п. 6.31, табл. 2 ДБН В.1.1-7:2016 - В прорізі протипожежних перегородок електрощитової будинку Г14 не влаштовано протипожежні двері 2-го типу;
- п. 8.16 ДБН В.1.1-7:2016; п. 24.2 ДБН В.2.5-64:2012 - Не виконується монтаж внутрішнього протипожежного водопроводу одночасно із зведенням об`єкту;
- п. 4.19, п. 4.28 глави 4 розділу VІІ Правил пожежної безпеки в Україні №1417 - Не виконується монтаж зовнішніх пожежних драбин та огородження на дахах будинків, одразу після монтажу несучих конструкцій;
- п. 4.13, п. 4.26    глави 4 розділу VІІ Правил пожежної безпеки в Україні №1417 - Допускається зберігання горючих будівельних матеріалів (утеплювачів) у будинках, що споруджуються;
- п. 4.48 глави 4 розділу VІІ Правил пожежної безпеки в Україні №1417 - Будинки, що споруджуються, не забезпечені первинними засобами пожежогасіння;
- п. 4.9 глави 4 розділу VІІ Правил пожежної безпеки в Україні №1417 - Біля в`їзду на будівельний майданчик не вивішено план з нанесеними на ньому будинками, що будуються, допоміжними будинками і спорудами, в`їздами, під`їздами, водо джерелами, засобами пожежогасіння та зв`язку;
- п. 1.18, глава1, розділ ІV Правил пожежної безпеки в Україні №1417 - Допускається    використання в приміщеннях    тимчасових, мобільних споруд світильників з лампами розжарювання без захисного суцільного скла (ковпаків);
- п.1.6, глава 1, розділ ІV Правил пожежної безпеки в Україні №1417 - З`єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів і кабелів електроламп освітлення, розподільчих коробок в приміщеннях    тимчасових, мобільних споруда не виконано за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів;
- Пункт 4.10 глави 4 розділу VII Правил пожежної безпеки в Україні №1417 - Не забезпечено вільний під`їзд до споруд, що будуються, та допоміжних споруд, у тому числі тимчасових, місць відкритого зберігання будівельних матеріалів, конструкцій та устаткування;
- Пункт 4.15 глави 4 розділу VII Правил пожежної безпеки в Україні №1417 - Горючі будівельні відходи щодня не прибираються з місць виконання робіт;
- п. 8.1 ДБН В.1.1-7:2016; п. 15.1.3 ДБН Б.2.2-12:2018 - Об`єкт не забезпечений належним протипожежним захистом - розташований за межами радіусів обслуговування існуючих пожежних депо;
- п. 8.1 ДБН В.1.1-7:2016; п. 15.1.3, п. 15.3.12, табл. 15.12 ДБН Б.2.2-12:2018 - Об`єкт не забезпечений належним протипожежним захистом - розташований за межами радіусів обслуговування існуючих пожежних депо, забезпечених спеціальною технікою, придатною для рятування людей з верхніх поверхів об`єкта;
- Абзац 6, пункту 1.1 глави 1 розділу VII - Допускається проведення вогневих робіт та тимчасових місцях без вжиття заходів, які виключають можливість виникнення пожежі.
6. Виявлення вказаних порушень відповідачем вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної і пожежної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом про застосування заходів реагування у сфері господарської діяльності у вигляді зупинення експлуатації вказаного об`єкта.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
7. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року  , яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року, позовні вимоги задоволено.
8. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що на час розгляду справи відповідачем не усунуто порушення норм техногенної та пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`я людей в повному обсязі.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
9. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити оскаржувані рішення в частині виключення положень про порушення ТОВ «ВИШНЕВЕ БУДІВНИЦТВО ТА ІНЖИНІРИНГ» п. 8.1 ДБН В.1.1-7:2016, п.п. 15.1.3, 5.3.12, табл. 15.12 ДБН Б.2.2-12:2018 (№22 та 23 акту перевірки №62 від 28.01.2020), виклавши їх мотивувальну частину відповідно до мотивів, наведених у цій касаційній скарзі..
10. В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. 
10.1. Зазначає, що на сьогоднішній день порушення, зазначені в Акті перевірки від 28.01.2020 усунені відповідачем, окрім порушень № 22 та 23, усунення яких є неможливим, адже не залежать від відповідача. Отже, їх зазначення в оскаржуваному рішенні та оскаржуваній постанові порушує права відповідача та унеможливлює здійснення будівництва на об`єкті.
10.2. Крім того, скаржник зазначає, що в оскаржуваній постанові апеляційний суд здійснює посилання на ДСТУ 8767:2018, де зазначено, що під час визначення дислокації пожежно-рятувального підрозділу (ПРП) у населеному пункті необхідно враховувати наявність залізничного переїзду, що знаходиться на шляху від об`єкту, що перевірявся до найближчого ПРП, а тому маршрут, який наведений відповідачем відстанню 2,9 км не можна застосовувати, не може бути використаний як маршрут слідування ПРП у зв`язку із його навантаженням.
10.2.1. Щодо вказаних обставин скаржник наголошує, що відповідно до наказу ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» № 98 від 12.04.2018 введено в дію з ДСТУ 8767:2018 «Пожежно-рятувальні частини. Вимоги до дислокації та району виїзду, комплектування пожежними автомобілями та проектування». Прийнятий національний нормативний документ був введений в дію з 01.01.2019. Разом з тим, Об`єкт перевірки збудований на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 28.08.2018 № ІУ 113182402016. Отже, проект, що пройшов відповідну експертизу, не потребує коригування у зв`язку із введенням нових будівельних норм. Таким чином, судами неправильно було застосовано наведені норми матеріального права в частині посилання на ДСТУ 8767:2018, який був введений в дію після проходження експертизи проекту будівництва. Тобто, на момент отримання Дозволу на виконання будівельних робіт були відсутні норми ДСТУ, які обмежували район виїзду ПРП у населеному пункті залізничними коліями, а тому об`єкт збудований у відповідності до всіх норм і правил. 
10.3. Відповідач також вказує, що в оскаржуваній постанові апеляційним судом зазначено також, що відстань у 2,9 км не можна застосовувати, а відповідний маршрут не може бути використаний як маршрут слідування ПРП, оскільки довжину шляху необхідно зменшувати на 40%. Відповідно до п. 15.1.3, примітка 2 ДБН Б.2.2-12:2018 за наявності на майданчику підприємства будівель і споруд III, III, IV, V ступенів вогнестійкості з площею забудови, що становить більше 50% площі забудови підприємства, довжину шляху необхідно зменшувати на 40%.
10.3.1. Проте, скаржник з приводу цього зазначає, що наявні на об`єкті перевірки секції відносяться до І та II ступенів вогнестійкості, що підтверджується позитивними експертними звітами № 01-0193-18/ЦБ від 25 квітня 2018, № 01-0674-19/ЦБ від 21 жовтня 2019, № 01-0127-20/ЦБ від 27 квітня 2020 (копії експертних звітів наявні в матеріалах справи, ступінь вогнестійкості зазначено на 2 сторінці експертного звіту), а отже зазначений апеляційним судом пункт ДБН не може бути застосований. Таким чином, відстань від об`єкту перевірки до найближчого ПРП становить 2,9 км, що відповідає будівельним нормам.
10.4. Скаржник також зазначає, що відповідно до чинного законодавства України саме до повноважень та обов`язків позивача належить забезпечення пожежної безпеки, зокрема, в частині організації пожежних депо (пожежно пожежно-рятувальних підрозділів). Обов`язок щодо утворення пожежно-рятувального підрозділу покладений на державу в особі державних органів, а тому розташування об`єкту перевірки поза радіусом обслуговування пожежно-рятувальним підрозділом (частиною) само по собі не може бути підставою для застосування заходу реагування у вигляді повного зупинення роботи Відповідача.
11. Позивач у відзиві на касаційну скаргу вказує на її безпідставність та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанції - без змін.
V. Джерела права й акти їх застосування
12. За приписами частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
13.  Відповідно до ч.    2  ст. 2     КАС України  у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
14. Положеннями  статті 3 Конституції України  встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
15.  Відповідно до абзацу 2  статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року №877-V  (далі - Закон №877-V) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених  законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
16.  Частиною 1  статті 3 Закону №877-V  державний нагляд (контроль) серед іншого здійснюється за принципами пріоритетності безпеки у питаннях життя і здоров`я людини, функціонування і розвитку суспільства, середовища проживання і життєдіяльності перед будь-якими іншими інтересами і цілями у сфері господарської діяльності; гарантування прав та законних інтересів кожного суб`єкта господарювання; презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма  закону  чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі  закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю); недопущення встановлення планових показників чи будь-якого іншого планування щодо притягнення суб`єктів господарювання до відповідальності та застосування до них санкцій; здійснення державного нагляду (контролю) на основі принципу оцінки ризиків та доцільності.
17.  Частиною 1  статті 4 Закону №877-V  передбачено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
18.  Відповідно до частин першої, другої  статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»  для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.
19. Відповідно до частини 7  статті 7 Закону №877-V  на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені  законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
20.  Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту регулює  Кодекс цивільного захисту України.
21.  У відповідності до пунктів 2, 3 частини 1  статті 50 Кодексу цивільного захисту України  джерелами небезпеки виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру є будівлі та споруди з порушенням умов експлуатації та суб`єкти господарювання з критичним станом виробничих фондів та порушенням умов експлуатації.
22.  За положеннями  Кодексу цивільного захисту України  саме загроза життю та/або здоров`ю людей, а не факт порушення законодавства з питань цивільної безпеки, техногенної безпеки, пожежної безпеки тощо, визнана законодавцем у якості підстави для постановлення судом рішення про застосування заходів державного реагування.
26.  Відповідно до частини 3  статті 55 Кодексу цивільного захисту України  забезпечення пожежної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання.
23.  Згідно з частиною 5 статті 55 Кодексу цивільного захисту України  обов`язок із забезпечення пожежної безпеки під час проектування та забудови населених пунктів, будівництва будівель і споруд покладається на органи архітектури, замовників, забудовників, проектні та будівельні організації.
24. Статтею 64 Кодексу цивільного захисту України  передбачено, що центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб. Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення. До складу центрального органу виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, і його територіальних органів входять: 1) органи державного нагляду у сфері пожежного нагляду; 2) органи державного нагляду у сфері цивільного захисту і техногенної безпеки; 3) підрозділи забезпечення та інші структурні підрозділи.
25.  Згідно зі  статтею 66 Кодексу цивільного захисту України  центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.
26. Згідно пункту 12 частини 1  статті 67 Кодексу цивільного захисту України  до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить: звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.
27.  Частиною 2  статті 68 Кодексу цивільного захисту України  встановлено, що у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.
28.  Пунктом 1 частини 1  статті 69 Кодексу цивільного захисту України  посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у межах своїх повноважень видають відповідно приписи, розпорядження чи постанови: з питань пожежної безпеки у разі: а) недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; б) порушення вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення; в) випуску і реалізації вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від стандартів чи технічних умов або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки.
29. Стаття 70 Кодексу цивільного захисту України: підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є: 1) недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; 2) порушення вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення; 3) випуск і реалізація вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від стандартів чи технічних умов або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки; 4) нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій; 5) відсутність на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи; 6) невідповідність кількості засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб`єкта господарювання, їх непридатність або відсутність; 7) порушення правил поводження з небезпечними речовинами; 8) відсутність або непридатність до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування потенційно небезпечних об`єктів або об`єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації наслідків аварій; 9) відсутність на об`єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовність до виконання покладених на неї завдань, у тому числі через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту; 10) неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання; 11) проведення робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об`єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб`єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають.
29.1.  Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.
VI. Висновок Верховного Суду
30. Відповідно до частини першої  статті 341 КАС України  суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
31.  Зі змісту ухвали Верховного Суду від 23 лютого 2021 року слідує, що провадження у справі відкрито з підстав, визначених пунктом 3 частини четвертої  статті 328 КАС України, а саме якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
32. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судами було неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: застосовано норми законодавства, які не підлягають застосуванню: ДСТУ 8767:2018 «Пожежно-рятувальні частини. Вимоги до дислокації та району виїзду, комплектування пожежними автомобілями та проектування», п. 15.1.3, примітки 2 ДБН 5.2.2-12:2018 та не застосовано норми законодавства, які підлягають застосуванню: ч. 1 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пп. 15.5 п. 15 «Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів», затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.05.2011 № 45, п. 2 ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 97 Кодексу цивільного захисту України.
33.  Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної інстанції за правилами  статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
34.  У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 грудня 2020 року за результатами проведення позапланової перевірки відповідача щодо додержання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, було складено акт № 399, який свідчить про усунення ТОВ «Вишневе будівництво та інжиніринг» частини порушень, про які було вказано у акті від 28.01.2020 № 62. Разом з тим, під час проведення позапланового заходу державного нагляду контролюючим органом було встановлено факт не усунення відповідачем 11 порушень законодавства, зокрема, порушення п. 8.1 ДБН В.1.1-7:2016; п. 15.1.3 ДБН Б.2.2-12:2018 - Об`єкт не забезпечений належним протипожежним захистом - розташований за межами радіусів обслуговування існуючих пожежних депо та порушення п. 8.1 ДБН В.1.1-7:2016; п. 15.1.3, п. 15.3.12, табл. 15.12 ДБН Б.2.2-12:2018 - Об`єкт не забезпечений належним протипожежним захистом - розташований за межами радіусів обслуговування існуючих пожежних депо, забезпечених спеціальною технікою, придатною для рятування людей з верхніх поверхів об`єкта.
35. Щодо вказаних порушень судами зазначено, що під час перевірки встановлено, що об`єкт не забезпечений належним протипожежним захистом - розташований за межами радіусів обслуговування існуючих пожежних депо відповідно до п П. 8.1 ДБН В.1.1-7:2016, п. 15.1.3, п. 15.3.12 таб. 15.12 ДБН Б.2.2-12:2018. Відповідно до п.15.1.3 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» пожежно-рятувальні підрозділи (частини) розміщуються із розрахунку району виїзду пожежно-рятувального підрозділу    не більше ніж 3 км. Відстань від об`єкту по вул. Ватутіна в м. Вишневе, який перевірявся, до пожежного депо, розташованого по вул. Київській, 2 в м. Вишневе, по дорогах загального користування складає 2,9 км, що відповідає вищенаведеному нормативному значенню. Разом з тим, під час визначення дислокації ПРП у населеному пункті необхідно враховувати наявність залізничних переїздів. Район виїзду ПРП у населеному пункті обмежують залізничними коліями, обладнаними переїздами І, ІІ, ІІІ категорії (ДСТУ 8767:2018). Відповідно до генерального плану м. Вишневе на шляху слідування пожежно-рятувальних підрозділів у разі виникнення надзвичайної ситуації (пожежі) знаходить переїзд ІІ-ї категорії який не може бути використаний як маршрут слідування ПРП у зв`язку із його навантаженням. Так як даний переїзд не може бути використаний, найближчий шлях слідування ПРП становить більше ніж 3 км. Що у свою чергу впливає на оперативне реагування ліквідації надзвичайної ситуації та проведення рятувальних робіт мешканців даних житлових будинків, що може призвести до загибелі людей. Крім того, відповідно до п. 15.1.3, примітка 2 ДБН Б.2.2-12:2018 вказано що, за наявності на майданчику підприємства будівель і споруд ІІІ, ІІІ, IV, V ступенів вогнестійкості з площею забудови, що становить більше 50% площі забудови підприємства, довжину шляху необхідно зменшувати на 40%.
36. Разом з тим, судами попередніх інстанцій не надано оцінки доводам відповідача, що наявні на об`єкті перевірки секції відносяться до І та II ступенів вогнестійкості, що підтверджується позитивними експертними звітами № 01-0193-18/ЦБ від 25 квітня 2018, № 01-0674-19/ЦБ від 21 жовтня 2019, № 01-0127-20/ЦБ від 27 квітня 2020, які наявні в матеріалах справи. Крім того, з посиланням на вказані експертні звіти, відповідач зазначає, що проект будівництва пройшов експертизу відповідно до вимог Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року №560, а тому отримання позитивного експертного звіту свідчить про офіційне підтвердження відповідними сертифікованими експертами щодо правильності та достовірності проектних рішень. Проте вказаним обставинам судами також не надано оцінки.
37. Відсутність мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, не зазначення мотивів відхилення кожного аргументу учасника свідчать, що висновки судів про визнання підтвердженими обставин існування підстав для застосування заходів реагування є передчасними та необґрунтованими, здійсненими на підставі неповно встановлених обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.
38. Крім того, судами не з`ясовано, чи видавався припис, розпорядження або інший розпорядчий документ щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду, а також у разі видання зазначеного документу, чи були відповідачем виконані вимоги у встановлений термін.
39. При цьому, під час прийняття судового рішення мають бути враховані не лише обставини і підстави, які спонукали позивача як суб`єкта владних повноважень звернутися до суду з позовом про застосування заходів реагування, але і ті, які існують на час ухвалення судового рішення. В протилежному випадку застосування заходів реагування, як виключного заходу, в судовому порядку поширюватиметься на всіх суб`єктів господарювання, відносно яких проведено перевірку і встановлено порушення, які за оцінкою спеціально уповноваженого органу, створюють реальну загрозу життю та/або здоров`ю людей. Втім, за своїм змістом і суттю застосування такого заходу, він застосовується до усунення виявлених порушень та існування реальної загрози життю та/або здоров`ю людей (частина п`ята    статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»), у зв`язку з чим його застосування після усунення виявлених порушень втрачає той сенс, який законодавством покладений як основа і правова підстава його застосування.
40. У своєму рішенні «Серявін проти України» (заява № Заява N 4909/04, статус остаточного набуло 10.05.2011) Європейський суд з прав людини у пункті 58 Суд зазначив, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27.09.2001).
41. Тобто, суд першої та апеляційної інстанції неповно встановили обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору.
42. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга  статті 341 КАС України).
43. За змістом частини четвертої  статті 9 КАС України  суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.
44. Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою  статті 90 КАС України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.
45. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга  статті 73 КАС України).
46. Указані вище обставини справи досліджені в неповному обсязі, тому для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які міститься в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
47. Відповідно до  статті 242 КАС України  судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
48. Оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції вказаним вимогам не відповідають, оскільки судом не з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.
49. Касаційний перегляд оскаржуваного у цій справі судового рішення здійснено в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
50. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
51. Разом з тим, без дослідження і з`ясування наведених вище обставин ухвалене у справі рішення судів першої та апеляційної інстанції не можна вважати законними та обґрунтованими.
52. Відповідно до частини другої    статті 353 КАС    підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
53. Відповідно до частини четвертої наведеної статті, справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
54.  З огляду на вищевикладене,  колегія суддів приходить до висновку, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, зокрема, судами не було встановлено обставин, які можуть мати значення для правильного вирішення справи та встановлено обставини, які не підтверджені належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим справа підлягає направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.
55.  Під час нового розгляду справи суду на підставі належних та допустимих доказів потрібно встановити обставини, на які звернуто увагу касаційним судом, та на підставі цього встановити наявність підстав та співмірність обраного заходу реагування тим порушенням, які виявлені та не усунуті. Судове рішення, на підставі встановлених обставин та зібраних доказів, повинно містити обґрунтування, чому суд приймає або відхиляє той чи інший доказ, надавши правову оцінку усім доводам сторін в межах заявленого позову.
VII. Судові витрати
56. З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями    3,  341,  345,    349,  353,    355,    356,  359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну Товариства з обмеженою відповідальності "Вишневе будівництво та інжиніринг" задовольнити частково.
2.  Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року у справі №320/2713/20 скасувати.
3.  Справу №320/2713/20 направити на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                О. А. Губська

Судді                                                                                          М. В. Білак

                                                                                          О.В. Калашнікова