Постанова
Іменем України                            
 
16 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 308/3138/19
 
провадження № 61-3601св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Оноківська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області,
третя особа - Ужгородська районна державна нотаріальна контора,
особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вакула Юрій Ігорович, на постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 січня 
2021 року у складі колегії суддів: Кондора Р. Ю., Собослоя Г. Г., Готри Т. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа - Ужгородська районна державна нотаріальна контора, про визнання за нею права власності в порядку спадкування. 
Позовна заява мотивована тим, що вона є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які перебували в шлюбі з 15 вересня 1956 року.
Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської районної ради народних депутатів від 09 серпня 1989 року № 121 «Про оформлення права власності на житлові будинки, які належать громадянам та головам колгоспних дворів  сіл Вовкове, Оноківці та Оріховиця», ухваленим на підставі рішення Оноківської сільської ради від 20 липня 1989 року № 39 «Про оформлення права власності на житлові будинки у селах Оноківці та Оріховиця», зобов`язано Ужгородське міжміське бюро технічної інвентаризації провести реєстрацію будинків згідно із списком, де під № 79 зазначено оформити право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами на АДРЕСА_1 та видати свідоцтво про право власності ОСОБА_5 .
На будинок загальною площею 84,8 кв. м і житловою площею 54,6 кв. м на ім`я ОСОБА_5 виготовлений технічний паспорт № (129 ) 159 за реєстровим 
№ 131.
За даними погосподарської книги за 1991-1995 роки за ОСОБА_5 закріплений на праві приватної власності житловий будинок на 
АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_2 , запис у погосподарській книзі № 18).
У зв`язку з укладенням 06 серпня 1977 року шлюбу позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».
Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 помер, не завершивши оформлення права власності на вказаний житловий будинок. Після смерті ОСОБА_5 спадщину за ним прийняла його дружина ОСОБА_4 , яка проживала разом зі спадкодавцем на момент його смерті і яка за свого життя оформила право власності на земельну ділянку площею 0,123 га, 
кадастровий номер 2124884800:12:014:0022, на 
АДРЕСА_1 . 
Зазначала, що її мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не завершивши оформлення права власності на успадкований житловий будинок.
ОСОБА_4 залишила заповіт, що був складений 18 травня 2017 року, яким все своє майно заповіла їй.
11 вересня 2017 року Ужгородською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 255/2017 після смерті 
ОСОБА_4 , а 18 вересня 2018 року державним нотаріусом їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, 
з кадастровий номер 2124884800:12:014:0022 площею 0,123 га 
на АДРЕСА_1 , за реєстровим № 2-400. Цього ж дня була здійснена державна реєстрація права власності на земельну ділянку.
Водночас державний нотаріус Ужгородської районної державної нотаріальної контори постановою від 18 вересня 2018 року № 537 відмовив у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на згаданий житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів на будинок.
Згідно з довідкою Виконавчого комітету Оноківської сільської ради 
від 01 вересня 2017 року № 2300, на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 
з нею проживали шість осіб, з яких троє - правнуки, одна повнолітня онука та повнолітня невістка, тому вони не є спадкоємцями першої черги за 
ОСОБА_4 , а зареєстрований син спадкодавця - ОСОБА_2 , не був зазначений 
у заповіті та не був непрацездатним на момент відкриття спадщини, тому не має права на спадкування. Жодні вимоги кредиторами до спадкодавця не заявлялися.
Вважала, що визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за нею не порушуватиме права будь-яких осіб.
Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 12 липня 2019 року у складі судді Іванова А. П. позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок, який знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за життя ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 , а саме житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та була власником цього будинку, отже, спірний житловий будинок входить до складу спадщини, що відкрилась 
ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_4 . Враховуючи, що ОСОБА_1 
у визначений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , не відмовилась від спадщини, тому вона належним чином прийняла спадщину після смерті матері, а отже, позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 27 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 12 липня 2019 року скасовано.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки ОСОБА_2 як спадкоємець ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, не був залучений до участі 
у справі, а спір щодо права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , безпосередньо стосується законних прав та інтересів ОСОБА_2 ,тому відсутні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2021 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вакула Ю. І., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати та ухвалити рішення про закриття апеляційного провадження.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі. 
У травні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2021 року справу призначено 
до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відхилив клопотання представника позивача про закриття провадження у справі.
Вказує, що апеляційний суд не застосував принцип естопелю, згідно з яким діяння ОСОБА_2 (доводи апеляційної скарги щодо належності йому 1/2 частини спірного будинку) суперечать позиції, яку він займав раніше (при оформленні земельної ділянки за матір`ю, розраховуючи оформити за нею будинок для подальшого його спадкування за заповітом на користь своєї родини), не може отримати переваги від своєї непослідовної поведінки та згідно з нормами людської моралі - за таких обставин постанова апеляційного суду не може бути визнана обґрунтованою, та правильне по суті з цих міркувань рішення суду першої інстанції не може бути скасованим суто з процесуальних міркувань.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного                            у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2019 року у справі                                    № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), від 07 жовтня 2019 року 
у справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19).
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 померла 
ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 166, 167, т. 1).
ОСОБА_3 (відповідно до актового запису № 18 від 15 вересня 1956 року про шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району), і ОСОБА_25 ( відповідно до записів у Свідоцтві серії НОМЕР_3 про народження ОСОБА_2 , виданого 23 грудня 1964 - ОСОБА_4 , уклали шлюб 15 вересня 1956 року.
Прізвища ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у різних документах зазначалися по-різному:
в актовому записі від 15 вересня 1956 року № 18 про шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району, - «ОСОБА_1» (а.с. 23-24, т. 1);
у свідоцтві серії НОМЕР_4 про народження ОСОБА_1 , виданому 
22 листопада 1957 року, - « ОСОБА_1 » (а.с. 25, т. 1);
у свідоцтві серії НОМЕР_3 про народження ОСОБА_2 , виданому 
23 грудня 1964 року, - « ОСОБА_1 » (а.с. 125, т. 1);
у свідоцтві серії НОМЕР_5 про смерть ОСОБА_5 , повторно виданому 07 березня 2018 року, - « ОСОБА_1 » (а.с. 22, т. 1);
у свідоцтві серії НОМЕР_6 про смерть ОСОБА_4 , виданому 29 червня 2017 року, - « ОСОБА_1 » (а.с. 52, т. 1);
у подальшому в постанові прізвища будуть зазначатися відповідно до вищезазначених свідоцтв про смерть.
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були батьками:
ОСОБА_1 (до укладення 06 липня 1977 року шлюбу та зміни прізвища - ОСОБА_1 (а.с. 25, 210-212, т. 1), і ОСОБА_2 
(а.с. 125 т. 1).
У технічному паспорті на будинковолодіння 
АДРЕСА_1 , виготовленому ТОВ «Уж-Інвентаризатор» 25 червня 2014 року на ім`я ОСОБА_4 , рік побудови житлового будинку (літ. «А») та сараїв (літ. «Б» і «В») зазначено як «1955», рік побудови вбиральні (літ. «Г»), літньої кухні (літ. «Д») і гаража-майстерні (літ. «Ж) зазначений як «1978» (а.с. 118-122 т. 1).
Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської районної ради народних депутатів Закарпатської області від 09 серпня 1989 року № 121 «Про оформлення права власності на житлові будинки, які належать окремим громадянам та головам колгоспних дворів сіл Вовкове, Оноківці, Оріховиці», ухваленим на підставі рішень Виконавчого комітету Середнянської селищної ради народних депутатів від 15 червня 1989 року № 94 та Оноківської сільської ради народних депутатів від 20 липня 1989 року № 39, про оформлення права власності на житлові будинки у селах Вовкове, Оноківці та Оріховиця, зобов`язано Ужгородське міжміське бюро технічної інвентаризації провести реєстрацію будинків згідно зі списком, де під № 79 зазначено оформити право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами на АДРЕСА_1 , та видати свідоцтво про право власності окремим громадянам та головам колгоспних дворів, зокрема, й ОСОБА_5 (а.с. 12-14 т. 1).
Відповідно до довідки про приналежність будівель будинковолодіння АДРЕСА_1 , зареєстрованих інвентаризаційним бюро в реєстровій книзі будинковолодінь під реєстровим № 131, яка міститься серед копій аркушів справи з реквізитами «Копія Дело № (129) 159 АДРЕСА_2 ОСОБА_5 начато 1990 г. реєстр № 131», засвідчених печаткою КП «Ужгородське районне бюро технічної інвентаризації нерухомого майна» (а.с. 16-20, т. 1), зафіксованозапис такого змісту:
у колонці «Прізвище, ім`я, по-батькові» - «Свідоцтво про право власності видане Ужгородським райвиконкомом згідно рішення № 121 від 09 серпня 
1989 року»;
у колонці «Документи, на основі яких підтверджується право особистої власності» - « ОСОБА_5 »;
у колонці «Долі» - 1/1;
у колонці «Дата і підпис» - «07 грудня 1990» і рукописний підпис.
За даними виписки з погосподарської книги за 1991-1995 роки, виданої 
12 квітня 2018 року Виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області щодо житлового будинку на АДРЕСА_1 , форма власності - приватна, за ОСОБА_5 , був закріплений особовий рахунок № НОМЕР_2 у погосподарській книзі № 18, сторінка 75 (а.с. 21, т. 1).
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 22, т. 1).
Даними будинкової книги на АДРЕСА_1 зафіксовано реєстрацію (прописку) в будинку, зокрема:
ОСОБА_5 (в документі - « ОСОБА_1 ») - з 12 листопада 1976 року;
ОСОБА_4 - з 10 листопада 1976 року;
ОСОБА_1 - з 04 березня 1976 року, зняття з реєстрації (виписка) 
з 28 березня 1978 року;
ОСОБА_2 (в документі - « ОСОБА_1 ») - з 05 вересня 1980 року (а.с. 128-129, т. 1).
19 червня 2014 року Виконавчий комітет Оноківської сільської ради видав для подання в нотаріальну контору довідку № 1203, у якій зазначено, що на день смерті ОСОБА_5 , який помер 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , на АДРЕСА_1 проживали і були зареєстровані: ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_2 (в довідці - « ОСОБА_1 ») - син, 
ОСОБА_18 - внучка, ОСОБА_19 - невістка (а.с. 123, т. 1).
У 2014 році на земельну ділянку на АДРЕСА_1 для ОСОБА_4 виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) в натурі 
(на місцевості) (а.с. 30-51, т. 1).
Рішенням Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 04 листопада 2015 року указана технічна документація із землеустрою була затверджена, земельна ділянка площею 0,1230 га, 
кадастровий номер 2124884800:12:014:0022, призначена для будівництва 
і обслуговування житлового будинку, господарських будівель 
і споруд, розташована на АДРЕСА_1 , була надана ОСОБА_4 у власність 
(а.с. 26, т. 1). 
19 квітня 2014 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на цю земельну ділянку (а.с. 27-28, т. 1).
Заповітом, посвідченим секретарем Виконавчого комітету Оноківської сільської ради Ужгородського району Бабидорич М. П. 18 травня 2017 року за реєстровим № 34, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було і де б не знаходилося, в чому б воно не полягало, 
і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті ОСОБА_1 
(а.с. 55-57, т. 1).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла (а.с. 52, т. 1).
Згідно з довідкою Виконавчого комітету Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 2017 року № 2300 на день смерті ОСОБА_4 , яка проживала в будинку 
АДРЕСА_1 , з нею проживали і були зареєстровані такі особи: ОСОБА_2 - син, ОСОБА_19 - невістка, ОСОБА_21 - онука, ОСОБА_22 - правнук, ОСОБА_23 - правнучка, ОСОБА_24 - правнучка (а.с. 64, т. 1).
ОСОБА_1 прийняла спадщину за заповітом ОСОБА_4 . 
18 вересня 2018 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Мешко Т. М. за реєстровим 
№ 2-400 (спадкова справа № 255/2017), на спадкове майно - земельну ділянку площею 0,1230 га, кадастровий номер 2124884800:12:014:0022, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на 
АДРЕСА_1 (а.с. 58-60, 
т. 1). 
Право власності на земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_1 18 вересня 2018 року (а.с. 61-62, т. 1).
Постановою державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори Мешко Т. М. від 18 вересня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 через відсутність правовстановлюючих документів про належність цього нерухомого майна спадкодавцю (а.с. 63, т. 1).
З 15 січня 2020 року ОСОБА_1 згідно з відміткою у паспорті громадянина України серії НОМЕР_7 , виданому 19 серпня 
2002 року Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області, зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 210-212, т. 1).
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вакула Ю. І., задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року 
у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) вказано про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь 
у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі 
у справі позивачем.
У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені 
в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів 
й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження 
№ 14-61цс18); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18); від 21 листопада 2018 року у справі 
№ 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18); від 12 грудня 2018 року 
у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18); від 12 грудня 
2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), 
від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження 
№ 14-20цс19).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність 
і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним 
у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а.с. 22, т. 1).
На час смерті ОСОБА_5 його спадкоємці першої черги за законом відповідно до частини першої статті 529 ЦК Української РСР - ОСОБА_4 і ОСОБА_2 -прийняли спадщину шляхом вступу у фактичне управління або володіння спадковим майном. Даних про відмову цих спадкоємців від спадщини, вчинену встановленим порядком і у визначений законом строк, матеріали справи не містять.
Апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_2 як спадкоємець ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, не був залучений до участі у справі, а спір щодо права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 , безпосередньо стосується законних прав та інтересів ОСОБА_2 , дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею в порядку спадкування 
за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 .
Ураховуючи те, що на стадії апеляційного провадження апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі 
в розгляді справи осіб, які не були залучені судом першої інстанції, 
то апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову 
у задоволенні позову.
При цьому позивач не позбавлена права звернутися до суду із позовом до належних відповідачів.
Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не врахував висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження 
№ 61-22315сво18), від 07 жовтня 2019 року у справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19), не заслуговують на увагу, оскільки у справах встановлені різні фактичні обставини.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального 
і процесуального права.
Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вакула Юрій Ігорович, залишити без задоволення.
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
 
                                                                                                            Г. В. Коломієць
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк