ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

24 червня 2021 року                                                        м.Суми
Справа №583/3929/20 
Номер провадження 22-ц/816/735/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Левченко Т. А. 
сторони:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «БРОКЕНЕРГІЯ»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2021 року в складі судді Яценко Н.Г., ухвалене у м. Охтирка Сумської області,

                                                   в с т а н о в и в:
02 листопада 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БРОКЕНЕРГІЯ» (далі - ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 є абонентом ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» по споживанню послуг з централізованого опалення. За заявою споживача від 29 жовтня 2014 року на його ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Тобто сторонами укладений публічний договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 
Відповідач свої зобов`язання з оплати наданих послуг належним чином не виконував, у зв`язку з чим у період з 01 жовтня 2014 року по 30 квітня 2015 року виникла заборгованість у сумі 2559,56 грн.
Зазначена заборгованість була стягнута з ОСОБА_1 за судовим наказом Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 липня 2015 року по справі № 583/1999/15-ц, провадження 2-н/583/127/15, який за заявою відповідача скасовано ухвалою суду від 01 листопада 2019 року.
У період користування з 01 листопада 2017 року по 20 листопада 2018 року відповідач оплату за послуги також не здійснював, у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 8810,33 грн, про необхідність погашення якої ОСОБА_1 неодноразово попереджався у відповідному полі платіжної квитанції.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» заборгованість за спожиту теплову енергію за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 11370,49 грн.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2021 року позов ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» задоволений частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 8810 грн 93 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» сплачений судовий збір в сумі 1628  грн 84 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував, що відкриття абонентського рахунку на ім`я відповідача здійснено на підставі підробних документів, у зв`язку з чим здійснюється досудове слідство у кримінальному провадженні №12021205480000021. У квартирі АДРЕСА_2 відсутні прилади опалення, і позивач не довів належними допустимими доказами факту отримання відповідачем послуг з теплопостачання. Заявник стверджує, що факт реєстрації його місця проживання за вказаною адресою не доводить отримання ним теплової енергії та користування цією послугою. Звертає увагу на ту обставину, що місцевий суд безпідставно не врахував пояснень, наданих свідками, які підтвердили його доводи про непридатність квартири для проживання та відсутність приладів центрального опалення. З приводу неналежних умов проживання в указаній квартирі заявник неодноразово звертався до керівництва прокуратури, що також не було враховано судом. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» заперечує проти доводів апеляційної скарги, вказує, що судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є малозначною.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову 11370,49 грн менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від 08 вересня 2014 року № 109 заступнику Охтирського міжрайонного прокурора Маслюку О.М. надано службову двокімнатну квартиру, жилою площею 29,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , на сім`ю у складі трьох осіб: наймач ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 (а.с. 8).
09 вересня 2014 року виконавчим комітетом Охтирської міської ради Маслюку О.М. видано ордер № 245 на сім`ю з трьох чоловік – на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 9).
14 серпня 2014 року ОСОБА_1 знято з реєстрації місця проживання за попередньою адресою та 16 вересня 2014 зареєстровано його місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 60).
08 липня 2015 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області видано судовий наказ по справі № 583/1999/15-ц, провадження № 2-н/583/127/15, за яким з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Брок-Енергія» в особі Охтирської філії стягнуто заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 2559,56 грн та судові витрати в сумі 121,80 грн, який ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 листопада 2019 року скасовано, в іншій частині заяви ОСОБА_1 про поворот виконання судового наказу відмовлено за необґрунтованістю. (а.с. 5, 6).
За період з 01 жовтня 2014 року по 01 квітня 2015 року за особовим рахунком НОМЕР_1 виникла заборгованість у сумі 2559,56 грн, за період з 01 листопада 2017 року по 20 листопада 2018 року включно – в сумі 8810,93 грн (а.с. 4).
Між сторонами виникли правовідносини у сфері надання послуг, що регулюються Конституцією України, Цивільним Кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до частин першої - третьої статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. 
У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно зі статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, додержання вимог договору та нормативно-правових актів і забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання.
Відповідно до частин 1, 2 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.
Проте, всупереч вимогам статті 526 ЦК України та Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, ОСОБА_1 не виконував зобов`язання з оплати за надані послуги теплопостачання, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку суд стягнув з нього на користь позивача, як надавача послуг з централізованого теплопостачання.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини з надання послуг централізованого теплопостачання, ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» належним чином виконував свої зобов`язання постачальника послуги, проте ОСОБА_1 своєчасно оплату за надані послуги не вносив, тому, врахувавши наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, суд обґрунтовано задовольнив вимоги товариства про стягнення заборгованості за період з листопада 2017 року по листопад 2018 року.
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом положень ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами договору та зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.
Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 отримав ордер на службову квартиру АДРЕСА_2 та 16 вересня 2014 року зареєстрував своє місце проживання за вказаною адресою.
За зареєстрованим місцем проживання відповідача товариством надавались послуги з централізованого теплопостачання, на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 з обліку наданих послуг.
Оскільки відповідачем не спростований розмір зазначеної постачальником  заборгованості, суд обґрунтовано вважав права позивача порушеними та дійшов правильного висновку про часткове задоволення його вимог.
Доводи апеляційної скарги щодо фактичного проживання відповідача за адресою, відмінною від місця реєстрації, відхиляються апеляційним судом, оскільки це не звільняє квартиронаймача від обов`язку сплачувати за комунальні послуги у службовій квартирі.
Відповідач не надав до суду Акту про відключення приміщення від мережі централізованого теплопостачання, затвердженого постійно діючою міжвідомчою комісією, складеного відповідно до вимог Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, та Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.
Тобто твердження відповідача про відсутність у квартирі радіаторів свідчить про самовільне відключення від централізованого опалення, що заборонено законодавством України та в свою чергу не звільняє наймача від обов`язку оплати заборгованості за надані послуги, оскільки фактичне припинення отримання споживачем послуг із централізованого опалення не свідчить про неналежне виконання постачальником своїх зобов`язань.
Доводи апеляційної скарги про відсутність договірних відносин між сторонами також відхиляються апеляційним судом, оскільки відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).
За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду по суті спору не спростовують та не належать до тих підстав, з якими чинний процесуальний закон пов`язує  можливість зміни або скасування оскаржуваного рішення.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд  
                                                   п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                                         О.Ю.Кононенко

Судді:                                                                                                      О.І. Собина

                                                                                                                 Т.А. Левченко