ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 травня 2021 року	 	Справа № 923/1199/20	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29
Південно-західний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді М.А. Мишкіної 
суддів  О.Ю. Аленіна, Л.В. Лавриненко

Розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу    Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС” 
на рішення Господарського суду Херсонської   області від 14 січня 2021 року     
у справі №923/1199/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС”
до   Фізичної особи-підприємця Ткача Миколи Миколайовича 
про  стягнення 37315,60грн.

суддя суду першої інстанції:  В.В. Литвинова.
час і місце ухвалення рішення: 14.01.2021р.,  м.Херсон, господарський суд Херсонської  області, 
повне рішення складено 14.01.2021р.

                                                            встановив:
          23.11.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС" (далі  ТОВ "ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС", позивач ) звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ткача Миколи Миколайовича (далі – ФОП Ткач М.М., відповідач) про стягнення 37315,60 грн, з яких - 36500грн основного боргу, 549,33 грн втрат від інфляції та 266,27 грн 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань  за договором міжнародного перевезення вантажу вантажним автомобільним транспортом, який був укладений у спрощений спосіб, шляхом подачі відповідачем заявки № б/н від 04.06.2020р. на надання послуг з перевезення, в частині оплати наданих позивачем послуг з перевезення.
Зокрема  позивач зазначав, що ФОП Ткач М.М. не здійснив оплату наданих послуг протягом п`яти банківських днів   після отримання 13.08.2020р.  від ТОВ "ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС"оригіналів документів на перевезення, як то передбачено заявкою на перевезення. У зв`язку із несплатою основного боргу позивачем нараховано також 3% річних та інфляційні за період з 21.08.2020р. по 17.11.2020р. Заборгованість не була сплачена і після отримання останнім від позивача 05.10.2020р. претензії від 01.10.2020р.. 
Ухвалою Господарського суду Херсонської області  від 25.11.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, з наведенням обґрунтування підсудності даного спору. Встановлено відповідачу строк, відповідно до ст. 251, 252 ГПК України, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання суду (з доказами надіслання іншим учасникам справи): відзив на позов з документальним обґрунтуванням викладених обставин,  заяви процесуальних питань (за наявності), належним чином засвідчені копій статутних та реєстраційних документів. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання заяв по суті справи у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Рішенням господарського суду Херсонської області від 14.01.2021р. (суддя В.В.Литвинова) відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС” до   Фізичної особи-підприємця Ткача Миколи Миколайовича про  стягнення 37315,60грн.
Рішення обґрунтоване посиланням на норми   ч. 1 ст. 181, ч.1 ст. 193 ГК України, ст.. 526 ЦК України, ст. 1 ЗУ "Про автомобільний транспорт", абз. 1 п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, ч. 1 ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та вмотивоване наступним:
 - посилаючись на те, що 25.06.2020 через ТОВ "Нова пошта" згідно експрес-накладної № 59000527339959 позивач направив на адресу відповідача оригінали міжнародної товарно-транспортної накладної CMR від 05.06.2020, два примірника акту надання послуг № 576 від 12.06.2020 на суму 36500 грн та рахунку № 587 від 12.06.2020 на цю суму, а також повторно направив 06.08.2020  через ТОВ "Нова пошта" згідно експрес накладної №59000542024460 оригінали зазначених документів, та останні були отримані відповідачем 13.08.2020 згідно  з роздруківкою з сайту "Нова пошта"  позивач не надав суду описів вкладення до відправлень 25.06.2020 та 06.08.2020, у зв`язку із чим неможливо встановити, які саме документи надсилались позивачем відповідачу;
- згідно наданої позивачем  міжнародної товарно-транспортної накладної CMR перевізником є не позивач ТОВ "ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС", а інша особа - TIR LOGISTICS Sp. z o. o. ul. Sadowa 68/70 I pietro 05-802 Pruszkow (п. 23 та п. 16 накладної). Жодних пояснень щодо зазначеного факту позивачем не надано; заявкою від 04.06.2020 не передбачено випадків, коли виконавець має право покласти виконання договору про перевезення на іншу особу.
- акт надання послуг № 576 від 12.06.2020, направлений позивачем відповідачу, відповідачем не підписано.
05.03.2021р. до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області  надійшла апеляційна скарга  Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС”   на рішення від 14.01.2021р., в якій скаржник  просить суд  скасувати оскаржене рішення     та  ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає наступне:
- в накладній перевізником зазначена інша особа, оскільки  з метою виконання взятих на себе зобов`язань щодо доставки вантажу, позивачем було залучено до перевезення третю особу - іноземне (польське) підприємство   TIR LOGISTICS Sp. z o. o. ul. Sadowa 68/70 I pietro 05-802 Pruszkow, на підтвердження чого до апеляційної скарги додано контракт з транспортно-експедиційного обслуговування від 16.07.2019 року .No 20170717ТКС, укладений між ТОВ «ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС» та ТІR LOGISТICS Sp. z о. о, заявку на міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом від 05 06.2020 року№ F031404,  рахунок-фактуру -FAKTURA VAT NR 49/06/2020 від 05.06.2020, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) № б/н від 05.06.2020 року. 
- між позивачем та відповідачем було укладено договір у спрощений спосіб  на підставі заявки шляхом обміну сканкопіями, заявка не містить заборони  щодо залучення виконавцем інших осіб для надання послуги з перевезення вантажів, більш того, статтею 902 ЦК України  передбачено, що виконавець має право  покласти виконання договору  про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним  в повному обсязі перед замовником  за порушення договору. Також  заявка не містить обов`язку позивача надати акт наданих послуг, такий акт додатково використовується позивачем в діловій сфері; 
-факт надання послуг підтверджується  міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) № б/н від 05.06.2020 року, яка вказана в заявці як необхідний документ та яка в силу ч.1 ст.9 Конвенції є доказом надання послуг з перевезення вантажу;
- суд першої інстанції не звернув увагу на те, що як у Заявці від 01.06.2020 р  так і у міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) №б/н від 05.06.2020 року зазначені транспортні засоби із однаковими реєстраційними номерами, а саме:- WPI 97623;WPI94179.
- суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження не визначив дати розгляду справи, що призвело до порушення процесуальних прав позивача щодо надання ним необхідних доказів. Суд не повідомляв позивача про дату направлення ухвали про відкриття та дату її отримання відповідачем, а тому позивач правомірно очікував на отримання від відповідача відзиву на позов або іншої процесуальної заяви з метою надання необхідних/додаткових доказів.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 10.03.2021р. апеляційну скаргу  залишено без руху; встановлено позивачу строк 7 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення   недоліків апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду   доказів надсилання  (з описом вкладення) копії апеляційної скарги   з додатками  Фізичній особі-підприємцю Ткачу Миколі Миколайовичу; роз`яснено скаржнику, що у разі невиконання вимог даної ухвали у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.03.2021р. поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю “ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС” пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Херсонської області від   14 січня 2021 року у справі №923/1199/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС” на рішення господарського суду Херсонської області від   14 січня 2021 року у справі №923/1199/20; розгляд апеляційної скарги  постановлено  здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено  іншим учасникам справи згідно з нормами ст.263 ГПК України строк для подання відзиву  (з доказами його направлення учасникам справи) на апеляційну скаргу,  будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 19.04.2021р.; зупинено дію рішення Господарського суду Херсонської області від   14 січня 2021 року у справі №923/1199/20.
Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи,  дослідивши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Судом першої інстанції встановлені, а також підтверджені  при апеляційному розгляді  справи такі обставини.
Згідно  з відомостями  загальнодоступної електронної версії Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) одним з основних видів діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС" (позивач у справі) є "вантажний автомобільний транспорт (основний)" код 49.41.          
Відповідно до витягу Державної служби України з безпеки на транспорті  (а.с. 21) позивачу 26.07.2018 видано ліцензію, якою дозволено міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями (крім перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів).
Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС" (перевізник,) та Фізичною особою-підприємцем Ткач Миколою Миколайовичем (експедитор) підписано та скріплено печатками заявку № б/н від 04.06.2020 (а.с. 30), за умовами якої позивач зобов`язався надати відповідачу послуги з міжнародного перевезення вантажу вантажним автомобільним транспортом марки Skania WPI 97623 RRONEWPI94179 з міста (села) Садковице вул. Нові Швейки, 18 (96-206, Польща) до м. Нова Каховка Херсонської області, найменування вантажу, вага 22т. 86кг.,  вартість перевезення 36500 грн. Дата завантаження 05.06.2020, строк доставки 11.06.2020; вартість перевезення  36500грн. б/н по оригіналам документів 5 Б/Д.
В заявці сторони погодили наступне: перевізник несе повну матеріальну відповідальність за  схоронність і кількість вантажу  з моменту завантаження і до моменту вивантаження  вантажу.  Водій повинен контролювати правильність завантаження і розміщення вантажу. Розрахунки проводяться з надходження коштів замовника. За недотримання умов заявки, за несвоєчасну подачу  а/м на погрузну, за недотримання строків доставки вантажу, нормативів на завантаження/розвантаження штраф 500грн. по Україні і 50 дол. за кордоном за кожен день простою. В випадку відмови перевізника від завантаження менше доби до вказаного в даному договорі строку  завантаження, перевізник платить замовнику штраф 10%  вартості транспортних послуг. Факсова копія заявки має силу договору і обов`язкова до виконання на період перевезення. При зміні вказаних умов невідкладно повідомляти експедитора.
Згідно наданої позивачем  міжнародної товарно-транспортної накладної CMR,  складеної 05.06.2020р. перевізником TIR LOGISTICS Sp. z o. o. ul. Sadowa 68/70 I pietro 05-802 Pruszkow,  truck (вантажівка) (зазначено в гарафі  наступний перевізник)  - WPI 97623 /WPI94179  здійснено перевезення вантажу з    96-206 Нові Швейки Польща до м. Нова Каховка Херсонської області, вул.. Первомайська 50 вантаж вагою  20480 кг. брутто, 20000 кг. нетто, отримувач вантажу ТОВ «Ніко ЮГ».
Позивач стверджує, що 25.06.2020 через ТОВ "Нова пошта" згідно експрес-накладної № 59000527339959 направив на адресу відповідача оригінали міжнародної товарно-транспортної накладної CMR від 05.06.2020, два примірника акту надання послуг № 576 від 12.06.2020 на суму 36500 грн та рахунку № 587 від 12.06.2020 на цю суму. Однак зазначене відправлення повернулось до позивача, у зв`язку  з чим він направив 06.08.2020 повторно через ТОВ "Нова пошта" згідно експрес накладної №59000542024460 оригінали зазначених документів, які були отримані відповідачем 13.08.2020 згідно  з роздруківкою з сайту "Нова пошта".
Описів вкладення до відправлень 25.06.2020 та 06.08.2020 матеріали справи не містять.
01.10.2020р. позивачем направлено на адресу ФОП Ткач М.М. претензію №113 з вимогою сплатити заборгованість (а.с. 25-26). 
Відповідно до опису вкладення до претензії додано, зокрема, копію міжнародної товарно-транспортної накладної CMR від 05.06.2020, два примірника акту надання послуг № 576 від 12.06.2020 на суму 36500 грн та рахунок № 587 від 12.06.2020. 
Вказану претензію ФОП Ткач М.М. отримано 05.10.2020р. (а.с. 22).
Відповіді відповідача на претензію матеріали справи не містять.
Відповідно до частини 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 509 та ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Положеннями ст. ст. 11, 629 ЦК України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Загальний порядок укладання господарських договорів врегульовано статтею 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
З наявної в матеріалах справи заявки № б/н від 04.06.2020р. неможливо встановити достеменно який саме договір укладено між сторонами у  спрощений спосіб: перевезення,  транспортного експедирування чи надання послуг.
Згідно зі статтею 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.
Частиною першою статті 909 ЦК України та частиною першою статті 307 ГК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Відповідно до частини третьої статті 909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Згідно із ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами. 
Відповідно до ст. 4 ЗУ "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність здійснюється суб`єктами господарювання різних форм власності, які для виконання доручень клієнтів чи відповідно до технологій роботи можуть мати: склади, різні види транспортних засобів, контейнери, виробничі приміщення тощо. Експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України. Транспортно-експедиторську діяльність можуть здійснювати як спеціалізовані підприємства (організації), так і інші суб`єкти господарювання.
Положеннями статті 9 ЗУ "Про транспортно-експедиторську діяльність", зокрема визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. 
Частиною 2 статті 12 ЗУ "Про транспортно-експедиторську діяльність" передбачено, що клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.
Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за невиконання або неналежне виконання обов`язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування. 
Відповідно до ст.. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.  Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно ст.. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Первинним документом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг і підставою для формування витрат за такі послуги є товарно-транспортна накладна.
Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду,  що з наданої позивачем  міжнародної ТТН (CMR) від 05.06.2020р. вбачається, що перевізником є TIR LOGISTICS Sp. z o. o. ul. Sadowa 68/70 I pietro 05-802 Pruszkow, а не  ТОВ "ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС".
Так, статтею 902 ЦК України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Як вірно вказує скаржник, заявка б/н від 04.06.2020р. не містить заборони щодо покладання виконавцем обов`язку з надання послуг перевезення на іншу особу.
Однак ТОВ "ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС" при зверненні з позовом не вказувалося, що ним для виконання зобов`язань за заявкою від 04.06.2020р. було залучено іншого перевізника, як і не було надано відповідних доказів на підтвердження цього, а відтак, з огляду того, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, у господарського суду були відсутні підстави для висновків, що вказаний в накладній перевізник  - TIR LOGISTICS Sp. z o. o. діяв  на підставі укладеного з позивачем контракту чи іншого правочину (укладеного у формі єдиного документа чи у спрощеній формі).
Слід також зазначити, що у накладній також різняться дані  з заявкою щодо маси вантажу, оскільки згідно заявки б/н від 04.06.2020р., підписаної ФОП Ткач М.М. та ТОВ "ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС" до перевезення заявлено 22т. 86 кг. вантажу, в той же час, в п.11 міжнародної товарно-транспортної накладної вага брутто складає 20480кг. (тобто 20т.48кг), маса нетто 20000 кг. ( тобто 20т.).
Наведене у сукупності виключало можливість визнати, що міжнародна товарно-транспортна накладна CMR  від 05.06.2020р., складена саме за наслідками виконання ТОВ "ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС" заявки б/н від 04.06.2020р., підписаної та кріпленої печатками ФОП Ткач М.М. та ТОВ "ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС".
Відповідно до ч.1,   2 ст. 80 ГПК України  у часники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.  Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина четверта статті 80 ГПК України).
Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах 2 та 3 статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (частина 1 статті 81 ГПК України).
В силу приписів  статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу;2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Відповідно до п.п. 4,6 ч. 2 ст. 42 ГПК України  учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Відповідно до ч.3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В даному випадку на позивача було покладено обов`язок доведення факту надання послуг з міжнародного перевезення вантажу (особисто чи з залученням іншого перевізника), наявності заборгованості відповідача за надані послуги, відтак саме позивач несе і ризик настання наслідків, пов`язаних з неподанням до суду першої інстанції відповідних доказів надання послуг при зверненні з відповідним позовом до суду. 
ТОВ «ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС», звертаючись до господарського суду з позовом, не скористалося своїм правом надати до місцевого господарського суду  копії контракту з транспортно-експедиційного обслуговування № 20170717ТКС від 16.07.2019р, укладеного   між ТОВ «ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС» та ТІR LOGISТICS Sp. z о. о.; копії заявки на міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом від 05.06.2020 року № F031404;  копії рахунку-фактури - FAKTURA VAT NR 49/06/2020 від 05.06.2020.
Враховуючи наведені вище положення процесуального закону, додані скаржником до апеляційної скарги копії контракту з транспортно-експедиційного обслуговування № 20170717ТКС від 16.07.2019 року між ТОВ «ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС» та ТІR LOGISТICS Sp. z о. о.,  заявки на міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом від 05.06.2020 року № F031404, рахунку-фактури - FAKTURA VAT NR 49/06/2020 від 05.06.2020 судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки в силу частини третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що скаржником взагалі не порушується питання щодо залучення до матеріалів справи доказів, поданих ним разом з апеляційною скаргою, не обґрунтовується винятковість випадку, внаслідок якого додаткові докази не були надані суду першої інстанції  з незалежних від заявника причин.
В розглядуваній справі реалізація позивачем свого процесуального права подати докази  суду першої інстанції із дотриманням  вимог ГПК України  (ст..80 ГПК України)  цілком і повністю залежала від дій самого  позивача, а відсутність додаткових доказів, належних до предмету доказування,  є наслідком виключно невчинення  ТОВ «ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС»  процесуальних дій у встановлений законом строк для цього.
Аргументи скаржник про те, що в ухвалі про відкриття провадження  суд не визначив дати розгляду справи, що призвело до порушення процесуальних прав позивача щодо надання ним необхідних доказів,  а також очікування позивачем  отримання від відповідача відзиву на позов або іншої процесуальної заяви з метою надання необхідних/додаткових доказів жодним чином не свідчить про неможливість подання таких доказів до господарського суду першої інстанції разом з позовом, як і про порушення процесуальних прав позивача, адже дана справа є малозначною  в силу вимог  ч.3, п.1 ч.5 ст. 12 ГПК України.
Відповідно до ч.13 ст. 8  ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч.ч. 2, 3, 5 ст. 247 ГПК України  у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Суд відмовляє у розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження або постановляє ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, якщо після прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову, відповідна справа не може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.
Виходячи із викладеного, позивач в силу закону мав усвідомлювати, в які строки він має надати  всі наявні у нього докази, та які наслідки мають настати у разі невчинення ним процесуальних дій.
Як свідчать матеріали справи, ухвалою Господарського суду Херсонської області від  25.11.2020р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС"  до фізичної особи-підприємця Ткач Миколи Миколайовича про стягнення 37315,60 грн заборгованості за договором перевезення суд прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, що переглядається. При цьому, з огляду на ціну позову, яка є меншою ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, пославшись також на введення в Україні карантину та у відповідності до частини 1 статті 247 та частини 7 статті 250 ГПК  суд дійшов висновку, що справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 04.12.2020, що підтверджується поштовим повідомленням з відміткою про вручення (а.с.41), а відтак був обізнаний про те, що розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, однак не скористався своїм правом звернутися до суду з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, як то передбачено ч.5 ст. 252 ГПК України.
Згідно з частиною 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ,   справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Місцевий господарський суд  розглянув справу у спрощеному провадженні за наявними у справі матеріалами, не порушуючи вимог процесуального закону; обставин протилежного позивач не довів, як і не зазначив, яким саме чином він був позбавлений можливості подати всі належні докази, адже позивач в силу ч. 2 ст. 80, ч.1 ст. 81 ГПК України  мав право подати разом з позовом, а у разі неможливості самостійно надати-подати клопотання про витребування документів, які, як він вважав, стосуються його справи.
З приводу аргумента скаржника, про те, що господарський суд не роз`яснив сторонам їх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення чи не вчинення процесуальних дій то колегія суддів звертає увагу, що стаття 13 ГПК України передбачає , що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (п.3 ч.5 ст.13 ГПК України). Аргументації необхідності такого роз`яснення  позивачем не наведено. В той же час, стаття 176 ГПК України (відкриття провадження у  справі) не містить вимоги щодо обов`язкового  роз`яснення судом в ухвалі про відкриття провадження прав та обов`язків сторін, наслідків вчинення/не вчинення ними процесуальних дій.
Також колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що позивачем не доведено також те, що ним направлялися на адресу відповідача 25.06.2020р. та 06.08.2020р. для проведення оплати згідно вимог заявки оригінали наступних документів: примірник міжнародної ТТН (CMR) від 05.06.2020р., два примірники акту надання послу №567 від 12.06.2020р. та примірник рахунку на оплату №587 від 12.06.2020р.
Так, позивач в позовній заяві зазначив, що відповідачу направлялися примірник міжнародної ТТН (CMR) від 05.06.2020р., два примірники акту надання послу №567 від 12.06.2020р. та примірник рахунку на оплату №587 від 12.06.2020р.
З наданих позивачем доказів направлення відповідачу згаданих  документів, а саме, експрес накладних «Нова Пошта» від 25.06.2020р. №59000527339959, від 06.08.2020р. №59000542024460 та роздруківок з сайту «Нова Пошта» «отследить/оплатить»  вбачається, що Ткачу М.М.  м.Чоп, відділення №1, Закарпатська область (згідно фіскальних чеків) направлялися «документи», однак неможливо встановити, які саме документи направлялись (не надано опису вкладення тощо), а відтак, стверджувати, що ФОП Ткач М.М.  13.08.2020р. отримав саме перелічені вище документи у суду немає підстав, оскільки відсутність опису вкладення  позбавляє суд можливості встановити, які саме документи направлялися відповідачеві за переліченими вище експрес накладними. 
Отже є вірним висновок суду першої інстанції про недоведеність надання відповідачеві послуг/здійснення міжнародного транспортного перевезення вантажу на виконання заявки б/н від 04.06.2020р., що виключає можливість стягнення з ФОП Ткач М.М. заборгованості з оплати таких послуг, а відтак і нарахованих на суму основного боргу 3% річних та інфляційних. 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що   рішення місцевого господарського суду від 14.01.2021р. про відмову у задоволенні позову ухвалено судом першої інстанції відповідно до норм матеріального  та процесуального права та підстави для його скасування чи зміни відсутні.
За таких обставин рішення Господарського суду Херсонської  області від 14.01.2021р. залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення згідно ст.. 276 ГПК України.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
На підставі ст.129 ГПК України (част.1) витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

  Керуючись ст.ст. 126, 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284  ГПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Херсонської області від 14.01.2021р. у справі №923/1199/20  залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на  ТОВ «ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС».

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України. 
Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.286,287 ГПК України.
Повна постанова складена 24.05.2021р.

Головуючий суддя                                                                   М.А. Мишкіна 

Суддя                                                                                          О.Ю. Аленін

          Суддя                                                                                          Л.В. Лавриненко