ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року	Львів	Справа № 809/4335/15 пров. № А/857/1015/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,
з участю секретаря судового засідання -           Омеляновської Л.В.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         Дем`янів І.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.11.2020р., постановлену за наслідками провадження за нововиявленими обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до командира Військової частини НОМЕР_1 , командира Військової частини НОМЕР_2 , заступника військового прокурора Львівського гарнізону про визнання дій протиправними та скасування наказів (суддя суду І інстанції: Матуляк Я.П., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 30.11.2020р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою суду від 30.11.2020р. відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.03.2017р. у справі № 809/4335/15 за позовом ОСОБА_1 до командира Військової частини НОМЕР_1 , командира Військової частини НОМЕР_2 , заступника військового прокурора Львівського гарнізону про визнання дій протиправними та скасування наказів, а рішення суду першої інстанції – залишено без змін (Т.4, а.с.218-221).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив заявник (позивач) ОСОБА_1 , який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження судового розгляду (Т.4, а.с.227 і на звороті).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що після відкриття провадження у справі про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд зобов`язаний був розглянути заяву по суті, встановити чи дійсно обставини, на які покликався заявник, мали місце і чи вони відповідають дійсності. Відкриття провадження у такій справі не допускає повторну перевірку згаданих обставин на належність до нововиявлених.
Також суд безпідставно відмовив у перенесенні судового засідання, тривалий час безпідставно відмовляв апелянту в доступі до правосуддя, виносячи формальні ухвали.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

          Як слідує з матеріалів справи, 23.11.2015р. ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до командира Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу № 602 від 22.10.2015р. про накладання дисциплінарного стягнення – догани (Т.1, а.с.4).
В ході судового розгляду позивач неодноразово подавав заяви про збільшення розміру позовних вимог, залучення сторін у справі.
Згідно вказаних заяв позивачем остаточно сформовані позовні вимоги до командира Військової частини НОМЕР_1 , командира Військової частини НОМЕР_2 , заступника військового прокурора Львівського гарнізону, в яких позивач просив:
визнати незаконним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 за № 602 від 22.10.2015р. щодо накладення дисциплінарного стягнення на позивача у вигляді догани;
визнати незаконним та скасувати дисциплінарне стягнення в вигляді догани від 06.11.2015р.;
визнати незаконним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 за № 10 від 13.01.2016р. про накладання дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани;
визнати незаконним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 за № 74 від 12.02.2016р. про накладання дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани;
визнати незаконним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 за № 135ад від 12.04.2016р. про накладання стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність;
визнати незаконним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 за № 724 від 10.12.2015р. про призначення службового розслідування;
визнати незаконними та протиправними дії заступника військового прокурора Львівського гарнізону щодо скерування листа від 24.11.2015р. на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 для розгляду та проведення службового розслідування;
визнати незаконними та скасувати накази командира Військової частини НОМЕР_1 за № 215 та № 217 від 18.04.2016р. про призначення службових розслідувань;
визнати незаконним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 за № 301 від 06.06.2016р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності повноваженнями Командувача ПС ЗС України;
визнати незаконним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 щодо позбавлення позивача грошового забезпечення в розмірі більше 9000 грн. в травні 2016 року;
визнати незаконним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 за № 340 від 04.07.2016р. про призначення службового розслідування (Т.1, а.с.125, Т.2, а.с.44).
Позовні вимоги мотивовані тим, що вищенаведені накази суперечать вимогам наказу Міністра оборони України № 82 від 15.03.2004р. та Дисциплінарному статуту Збройних Сил України, а дії заступника військового прокурора Львівського гарнізону суперечать вимогам Закону України «Про звернення громадян».
Крім того, позивач зазначав, що тільки 18.08.2015р. він приступив до виконання своїх службових обов`язків, а до цього часу перебував у вимушеному прогулі 15 років і не міг ще в повній мірі зорієнтуватись в своїй службовій діяльності. Позивач вважає, що його не мали права притягати до відповідальності, а мали направити до вищого органу військового управління на підвищення кваліфікації в зв`язку з тривалою відсутністю на військовій службі.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.03.2017р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (Т.а.с.125-138).
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов до висновку про законність наказів про призначення службових розслідувань та про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності з огляду на те, що помічник командира полку з правової роботи зобов`язаний організовувати правову роботу, спрямовану на правильне застосування, неухильне додержання вимог законодавства в полку, надавати командуванню пропозиції та консультації щодо вирішення питань правового забезпечення діяльності полку.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про Дисциплінарний Статут Збройних Сил України» військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, а службовим розслідуванням відносно позивача встановлено порушення ним вищенаведених вимог чинного законодавства.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2017р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.03.2017р. - без змін (Т.3, а.с.274-288).
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржувані позивачем накази про призначення службових розслідувань прийняті у відповідності до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою встановлення наявності чи відсутності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності і для з`ясування обставин порушень. Тому підстав для їх скасування немає.
Службовим розслідуванням було встановлено і не заперечувалось самим позивачем, що він як помічник командира Військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальник юридичної групи капітан юстиції у встановлений строк - до 05.09.2015р. не склав узагальнений звіт з претензійно-позовної роботи станом на 01.09.2015р. наростаючим підсумком, чим порушив вимоги п.3.11 Інструкції з організації представництва інтересів Міністерства оборони України, органів військового управління, армійських корпусів, повітряних командувань, об`єднань, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України.
Крім того, апеляційний суд повністю погодився з висновком суду першої інстанції про законність наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Згідно постанови Касаційного адміністративного суду від 12.11.2019р. касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій – без змін (Т.4, а.с.67-81).
Суд касаційної інстанції виходив з того, що службовими розслідуваннями достеменно встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства, а також погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки дисциплінарного проступку, відповідальність, за який передбачено правилами Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України.
Судами попередніх інстанцій не встановлено порушення прав та законних інтересів позивача внаслідок допущених, на його думку, протиправних дій зі сторони відповідачів, а, отже, суди дійшли до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову. Всі оскаржувані позивачем накази прийняті у відповідності до вимог Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України та з урахуванням усіх обставин.

28.04.2020р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови суду від 23.03.2017р. у справі № 809/4335/15.
Заява мотивована тим, що оскільки в період з 29.01.2016р. по 13.02.2016р. та з 21.03.2016р. по 06.04.2016р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні, то згідно п.1.6 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України службове розслідування відносно нього не могло проводитись у вказаний період, а також у цей період відповідачами не могли накладатись на позивача дисциплінарні стягнення. Зазначає, що про вказані обставини дізнався з офіційної відповіді командира Військової частини НОМЕР_1 . Із посиланням на положення ч.2 ст.361 КАС України вказує на те, що вказані обставини не були досліджені судом під час прийняття постанови та є нововиявленими.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається заявник як на підставу перегляду судового рішення, не можна розцінювати як нововиявлені обставини відповідно до ст.361 КАС України.

Наведені висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами колегія суддів у межах доводів апеляційної скарги вважає такими, що узгоджуються з фактичними обставинами справи і відповідають нормам чинного законодавства, з наступних причин.

          Відповідно до приписів ч.1 ст.361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
          Згідно з п.1 ч.2 ст.361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

          Як слідує з роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму ВАС України № 7 від 22.05.2015р. «Про узагальнення судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:
- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;
- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;
- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).
Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо.
Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

У заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, як нововиявлену обставину зазначено перебування позивачем в період з 29.01.2016р. по 13.02.2016р. та з 21.03.2016р. по 06.04.2016р. на стаціонарному лікуванні, через що відповідно до п.1.6 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, службове розслідування відносно нього не могло проводитись у вказаний період.
Також про таку обставину позивач дізнався після ознайомлення з наказами Військової частини НОМЕР_1 за №№ 20, 23, 60, 73 від 29.01.2016р., 15.02.2016р., 21.03.2016р., 06.04.2016р.

Разом з тим, наведені обставини отримали належну правову оцінку під час розгляду судом заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Зокрема, як вірно зазначив суд першої інстанції, на момент прийняття судом спірної постанови позивач ОСОБА_1 об`єктивно (поза розумним сумнівом) знав про своє перебування на стаціонарному лікуванні упродовж з 29.01.2016р. по 13.02.2016р. та з 21.03.2016р. по 06.04.2016р.
Будь-яких доводів на спростування такого висновку суду апелянт не навів у поданій апеляційній скарзі.
Окрім цього, ознайомлення зі змістом таких офіційних документів як накази командира Військової частини НОМЕР_1 за № 20 від 29.01.2016р., № 23 від 15.02.2016р., № 60 від 21.03.2016р. та № 73 від 06.04.2016р. жодним чином не вказує на те, що ОСОБА_1 не було і не могло бути відомо про те, що він особисто перебував на стаціонарному лікуванні у зазначений період.
Також уточнення/з`ясування конкретних дат перебування на лікуванні не може свідчити про необізнаність позивача про наведені обставини.

Отже, про наведені обставини позивач знав та міг знати за умови добросовісного ставлення до справи.

          Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що обставини, зазначені у заяві позивача про перегляд судового рішення у справі, не належать до нововиявлених у розумінні п.1 ч.2 ст.361 КАС України.

          Стосовно покликання апелянта на те, що суд зобов`язаний був розглянути заяву по суті, встановити чи дійсно обставини, на які покликався заявник, мали місце і чи вони відповідають дійсності, колегія суддів зазначає таке.
          З огляду на приписи ст.361 КАС України надання правової оцінки доводам заявника на стадії відкриття провадження у справі порушує право заявника на участь в судовому засіданні. Наявність або відсутність нововиявлених обставин вирішується в судовому засіданні по суті заявлених вимог, а не одноособово суддею під час вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Також у такий спосіб суд фактично вирішує спір по суті поданої заяви, що без відкриття провадження у справі є неможливим.
Отже, в розглядуваному випадку суд максимально врахував права та інтереси заявника, надавши оцінку наведеним обставинам як нововиявленим під час судового розгляду в судовому засіданні.
Також прийшовши до переконання про неналежність таких обставин до нововиявлених, суд не може формувати висновки по суті заявлених позовних вимог, зокрема, здійснювати перевірку таких обставин.

Щодо відмови судом у задоволенні клопотання заявника про перенесення розгляду справи колегія суддів виходить з того, що особливості здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами визначені приписами ст.368 КАС України.
Так, відповідно до ч.2 ст.368 КАС України неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.
За змістом вказаної норми законодавець надає повноваження суду проводити судовий розгляд справи за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами й у випадку неприбуття заявника або інших учасників справи, незалежно від причин неприбуття, оскільки таких обмежень вказаною нормою не обумовлено.
Дійсно, заявник на адресу суду направив клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з тим, що 30.11.2020р. буде задіяний у розгляді справи у Львівському окружному адміністративному суді, на підтвердження чого долучив копію повістки про виклик (Т.4, а.с.200-202).
Разом з тим, як вбачається з наявного у матеріалах справи протоколу судового засідання від 30.11.2020 і технічної фіксації (звукозапису), головуючий суддя оголосив заявлене представником позивача клопотання про відкладення розгляду справи і мотиви, з яких таке заявлене. При цьому, порадившись на місці, суд ухвалив таке клопотання відхилити і продовжити розгляд справи за даною явкою (Т.4, а.с.217).
З вищенаведеного випливає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи стосовно порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, оскільки позивач був належним чином повідомлений про день, час, та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув. Відтак, враховуючи вищевказані обставини і приписи ч.2 ст.368 КАС України, неявка позивача не перешкоджала розгляду справи.
Також факт подачі вказаного клопотання, мотиви його відхилення висвітлені в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції від 30.11.2020р. (Т.4, а.с.219).

          В частині інших покликань апелянта щодо перешкоджання йому в доступі до правосуддя колегія суддів виходить з того, що такі доводи носять загальний, невизначений характер з міркуваннями (висловлюванням оціночного ставлення) заявника до певних подій або осіб.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що заявник не повідомив суду про будь-які обставини, які б мали вплив на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні.
Водночас, суд розглянув заяву ОСОБА_1 в установленому порядку із дотриманням приписів процесуального закону.

Таким чином, наведені апелянтом обставини не можна вважати нововиявленими обставинами в розумінні положень ст.361 КАС України, а доводи апеляційної скарги на правомірність винесеної ухвали не впливають та висновків суду не спростовують.

Додатково колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування цієї Конвенції, в рішенні від 28.11.1999р. у справі «Brumarescu v. Romania» наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитись під сумнів. 
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтись повторного розгляду та винесення нового рішення у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ryabykh v. Russia» від 24.07.2003р.).

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

          В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами відхилені.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329, 369 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.11.2020р., постановлену за наслідками провадження за нововиявленими обставинами в адміністративній справі № 809/4335/15, залишити без задоволення, а вказане судове рішення – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 28.04.2021р.