КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №756/4473/19                                            Головуючий у І інстанції - Диба О.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/7455/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
10 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,
за участю секретаря  Линок В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення,-            
          
                                                         встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , виселення їх з вказаної квартири та вселення позивача, посилаючись на те, що у вказаній квартирі, власником якої є позивач на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки на електронних торгах та свідоцтва про право власності, зареєстровані відповідачі по справі. Проте, як зазначає позивач, відповідачі займають квартиру безпідставно, у зв`язку з чим позивач не має можливості реалізувати свої права щодо належного йому майна.
На підставі викладеного, посилаючись на те, що наявність зареєстрованих в квартирі осіб перешкоджає йому належним чином реалізувати своє право власності на квартиру, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , виселити їх з вказаної квартири та вселити позивача.
    Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року позовні вимоги задоволено.
   Визнано ОСОБА_1 , ОСОБА_3  такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
    Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
 Вселено ОСОБА_2  до квартири АДРЕСА_1 .
       Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати, оскільки відповідно до ст.. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України підстав для виселення без надання іншого жилого приміщення не має, оскільки квартира куплена за кредитні кошти.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.
  Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу на підставі свідоцтва від 21.01.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко Н.В., реєстровий №114, яке видано на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки підписаного приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. від 21.01.2019 (а.с. 8).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності (а.с.9). 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23.05.2018 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №033М111121227001 від 27.12.2012 у розмірі 578 412,12 грн. та 8676,18 грн. судового збору.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02.08.2018 року задоволено подання приватного виконавця Варарви Р.С. та надано дозвіл на примусове проникнення до спірної квартири АДРЕСА_1 , для проведення її опису як предмету іпотеки.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.03.2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця Варави Р.С., ДП «Сетам», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійсними прилюдних торгів, визнання недійсними та скасування протоколу та акту.
Як встановлено судом, 21.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Варавою Р.С. винесено акт про проведені електронні торги, згідно протоколу про проведені електронні торги від 11.01.2019 ДП «СЕТАМ» реалізовано квартиру АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом 15.05.2019 року, тобто з пропуском позовної давності.
Позивач направляв на адресу відповідачів вимогу від 26.04.2019 року про виселення з житлового приміщення, проте відповідачі жодних заходів щодо самостійного виселення не вжили.
Встановивши вказані обставини та задовольняючи позов, суд виходив з того, що у належній позивачу квартирі зареєстровані відповідачі з 11.07.2013, які не є членами сім`ї власника, проте їх реєстрація порушує права позивача як власника на реалізацію ним права користування та розпорядження належним йому майном.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 
Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК Української РСР особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення.
За змістом ст.109 ЖК Української РСР виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться у добровільному або судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Таким чином, оскільки відповідачі самовільно займають належну позивачу квартиру та безпідставно проживають у ній, що не заперечувалось відповідачем у його відзиві, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачі порушують права та законні інтереси  позивача як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, а тому позивач має право заявляти вимоги щодо виселення відповідачів із спірної квартири, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України підстав для виселення без надання іншого жилого приміщення не має є необґрунтовані, оскільки вказані норми на дані правовідносини не поширюються.
Таким чином рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального права.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
       При цьому, 24 травня 2021 року надійшла заява ОСОБА_1 про залишення апеляційної скарги без розгляду, однак відповідно до розділу V Глави І такого права, як залишення апеляційної скарги без розгляду, особою яка її подала, в апеляційному провадженні не передбачено тому така заява не підлягає задоволенню. 
 
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, - 
                                                       постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення.
 
 Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року залишити без змін.
 
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

 
Суддя-доповідач                                                               В.В. Гуль
 
Судді                                                                                  Ю.О. Матвієнко
 
                                                                                           Я.С. Мельник