ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 2-а-2992/11                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Д.І. Сакун

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача                               Аліменка В.О., 
суддів                                                   Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.
за участю секретаря                               Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2021 р. за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головне управління Державної казначейської служби у Черкаській області про заміну сторони виконавчого провадження у справі №2-а-2992/11, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Звенигородського районного суду від 13.04.2011 року адміністративний   позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність управління Пенсійного Фонду України в Звенигородському районі щодо відмови ОСОБА_2 здійснити перерахунок та   виплату пенсії з підвищенням її розміру як дитині війни на 30% мінімальної пенсії за віком згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 16.09.2010 року по 13.04.2011 року. Зобов`язано управління Пенсійного Фонду України в Звенигородському районі здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з підвищенням її розміру як дитині війни на 30% мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни`з 16.09.2010 року по 13.04.2011 року з урахуванням виплаченого підвищення до пенсії за вказаний період. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
25.03.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про заміну сторони за рішенням суду у справі № 2-а-2992/11 його правонаступником після відкриття виконавчого провадження, мотивуючи заяву тим, що постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.04.2011 року зобов`язано управління Пенсійного Фонду України в Звенигородському районі здійснити перерахунок та виплату доплати до пенсії відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Микитенку М.Я. в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою» за   №440 від 03.09.2014 року. Стягувач ОСОБА_2 помер. На даний час постанова Звенигородського районного суду не виконана. Відповідно   до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.2021 року заявник є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , однак позбавлена можливості отримати дані кошти після його смерті. Враховуючи зазначені обставини заявниця звернулася до суду із даною заявою та просить замінити стягувача у виконавчому провадженні з ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_1 . 
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2021 року вказану заяву задоволено.
Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої   ст. 313 КАС України   визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої   ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Звенигородського районного суду від 13.04.2011 року адміністративний   позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Згідно повідомлення ГУДКС у Черкаській області згідно постанови 2-а-2992/11 проведено перерахунок та підлягають сплаті кошти у сумі 929,53 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 10.08.2020 р. виконавчим комітетом Неморозької сільської ради Звенигородського району Черкаської області.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.2021 року, виданого приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Бедратою- Скляр Н.М. , спадкоємцем на доплату до пенсії згідно ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що знаходиться в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Черкаській області в розмірі 929,53 грн. ( дев`ятсот двадцять дев`ять гривень 32 коп.), які належали померлому на підставі довідки Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 28.12.2020 року №45504/4-20.
Судом першої інстанції встановлено, що рішення суду, на день звернення ОСОБА_1 із вказаною заявою є невиконаним, стягувач ОСОБА_2 помер, а заявник ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на нараховану доплату до пенсії у розмірі 929,53 грн.
Враховуючи викладене, заявниця звернулась до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно зі   статтею 52 КАС України   у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
З огляду на зміст наведеної норми, процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні.
При цьому, процесуальне правонаступництво допускається на будь-якій стадії адміністративного процесу - під час розгляду справи у суді першої інстанції, суді апеляційної інстанції, суді касаційної інстанції, під час перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами. Правонаступництво допускається і на стадії виконання судового рішення в адміністративній справі (стаття 379 КАС України).
Так, за правилами частини першої   статті 379 КАС України   у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
За змістом частини п`ятої   статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно   статті 1216 Цивільного кодексу України   спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 Цивільного кодексу України   визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі   статтею 1227 Цивільного кодексу України   суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Слід також зазначити, що відповідно до частини першої   статті 91 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»   (далі - Закон №1788-ХІІ) суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Згідно положень   статті 52 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   (далі - Закон №1058-IV) сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій   статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.<…>. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми соціальних виплат (у даному випадку пенсії) передаються членам сім`ї спадкодавця.
При цьому, суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України, який не виконав у добровільному порядку судове рішення, яке набрало законної сили, і яким його (пенсійний орган) було зобов`язано провести нарахування та виплату такої пенсії.
Разом з тим,   Цивільний кодекс України   не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів.
Положення частин другої, третьої   статті 52 Закону № 1058-IV   теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, а лише визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови Звенигородського районного суду від 13.04.2011 року зобов`язано управління Пенсійного Фонду України в Звенигородському районі здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з підвищенням її розміру як дитині війни на 30% мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни`з 16.09.2010 року по 13.04.2011 року з урахуванням виплаченого підвищення до пенсії за вказаний період. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
При цьому, слід звернути увагу, що згідно частин першої та другої   статті 15 Закону № 1404-VIII   сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.
Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
У контексті наведених положень   Закону № 1404-VIII   вбачається, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження представляє собою процес, який починається з моменту набрання судовим рішенням законної сили і завершується настанням відповідних обставин, передбачених   статтею 39 цього Закону.
У той же час, цей   Закон   не пов`язує початок реалізації цих прав з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа, а навпаки, прямо передбачає можливість виправлення невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, судом за заявою стягувача.
Крім того, у відповідності до частини четвертої   статті 379 КАС України   положення цієї статті щодо заміни сторони виконавчого провадження застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Матківська проти України» від 12.03.2009 зазначено про те, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження.
У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини «Воротнікова проти України» від 14 лютого 2008 року (заява № 1225/02) визначено про те, що виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес.
Отже, заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можливе на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не рішенням державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 16.03.2020 у справі №673/544/19.
Таким чином, враховуючи, що заявниця є спадкоємцем ОСОБА_2 , якому належать до виплати доплата до пенсії у відповідному розмірі, а судове рішення (щодо виплати присудженої йому як стягувачу соціальної допомоги) на теперішній час боржником не виконано, а заявник як спадкоємець має право на отримання вказаних виплат, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, тому колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для заміни стягувача у виконавчому документі у вказаній справі.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення заяви про заміну викоанвчого провадження..
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені   статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої   статті 315 КАС   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої   статті 316 КАС   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
Керуючись ст.ст. 229, 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області - залишити без задоволення.
Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко 

Судді                                                                                          Л.В. Бєлова

                                                                                                    А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено « 09» червня 2021 року.