ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/881/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/4860/20 Категорія: 305000000 	Скляренко В. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       15 червня 2021 року :

м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи: 

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідачі – Державна казначейська служба України, Прокуратура Черкаської області, Головне управління Національної поліції в Черкаській області,

особи, що подали апеляційні скарги – Черкаська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Черкаській області,
    
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2021 року у складі судді Скляренко В.М.,   
                   
в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Черкаської області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 жовтня 2015 року до ЄРДР були внесені відомості, в тому числі і відносно неї, по факту підписання протоколів виборчого процесу деякими членами виборчої комісії до завершення голосування виборців, а 24 лютого 2016 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 158 КК України.
10 березня 2016 року слідчим суддею задоволено клопотання слідчого та застосовано відносно неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці. 
28 березня 2016 року відносно неї був складений обвинувальний акт, який в подальшому був скерований до суду.
22 березня 2019 року вироком у справі № 699/213/16-к ОСОБА_1 виправдано за відсутності в її діях складу злочину. 
12 серпня 2019 року судом апеляційної інстанції вирок залишено без змін.
28 травня 2020 року постановою Верховного Суду вищевказані судові рішення залишені без змін.
Вказує, що фактично вона перебувала під слідством з 24 лютого 2016 року по 12 серпня 2019 року, тобто 43 місяці.
Вважає, що вона перебувала під слідством безпідставно внаслідок чого їй було заподіяно психічний вплив, що призвело до погіршення позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Вважає дії органів досудового розслідування та прокуратури незаконними і такими, що нанесли їй моральну шкоду.
Враховуючи вищевказані обставини, просила стягнути на її користь 203 089 грн. моральної шкоди з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку, а також понесені нею судові витрати.
4 вересня 2020 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав до суду заяву про уточнення та збільшення позовних вимог в якій, уточнивши період перебування ОСОБА_1 під слідством - 41 місяць і 18 днів, просив стягнути на користь позивачки моральну шкоду в сумі 207 903,22 грн.
В судовому засіданні 26 лютого 2021 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Єсик В.О. підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 та просив врахувати, що з 01 січня 2021 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6000 грн., тому розрахунок моральної шкоди, яка завдана позивачці, необхідно проводити із врахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік». Просив стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 249483 грн. 87 коп., а також витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури у розмірі 249483 грн. 87 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, а її розмір визначений з урахуванням обставин справи в межах, встановлених законодавством.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Черкаською обласною прокуратурою подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, скаржник просить його змінити в частині визначення суми, що підлягає стягненню в межах позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що суд першої інстанції при обрахуванні розміру моральної шкоди, помилково взяв за основу розмір мінімальної заробітної плати, що встановлений ЗУ «Про Державний бюджет на 2021 рік», який з 1 січня 2021 року становить 6000 грн.
Крім того вказує, що суд першої інстанції, стягуючи суму морального відшкодування в розмірі 249 483,87 грн., вийшов за межі позовних вимог, оскільки 4 вересня 2020 року представником позивача подавалася заява про уточнення та збільшення позовних вимог, в якій він просив стягнути 207 903,22 грн. Інших заяв про збільшення позовних вимог позивачем не подавалося.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУНП в Черкаській області подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції, при постановленні рішення, були порушені норми матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
В доводах апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції у своєму рішенні не обґрунтував розмір задоволеної суми моральної шкоди.
Крім цього, суд не встановив чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, причинний зв`язок між шкодою та фактом притягнення до кримінальної відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Також суд не врахував, що до даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди, оскільки це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та її розміру.
Вказує, що суд не взяв до уваги, те що позивачем на підтвердження надання правової допомоги не надано розрахунок погодинної вартості правової допомоги. Також, не надано квитанції, що підтверджує розмір понесених витрат на правничу допомогу.
Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційні скарги.
Заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.
Як вбачається із матеріалів справи 24 лютого 2016 року слідчим слідчого управління ГУНП в Черкаській області капітаном поліції Дем`яненко Г. В. повідомлено ОСОБА_1 про те, що вона підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3  ст. 158 КК України - підписання протоколу про підрахунок голосів виборців на виборчій дільниці до його заповнення та не на засіданні виборчої комісії, що підтверджується повідомленням про підозру (а.с. 6-7).
Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 10 березня 2016 року відносно ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на два місяці, тобто до 10 травня 2016 року включно, забороною залишати будинок АДРЕСА_1 з 22.00 год. до 06.00 год. наступного дня (а.с. 8). 
14 березня 2016 року слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітаном поліції Дем`яненко Г.В. встановлено наявність достатніх доказів для зміни раніше повідомленої підозри у вчиненні злочину, в зв`язку з чим ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри від 24 лютого 2016 року у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 158 КК України на ч. 4  ст. 158 КК України (а.с. 9-10).
14 березня 2016 року ОСОБА_1 повідомлено про завершення досудового розслідування та наявність достатніх доказів для складання обвинувального акта (а.с.11).
18 березня 2016 року до СУ ГУНП в Черкаській області надійшло клопотання захисника Горбенко Т.В. про закриття кримінального провадження у зв`язку із невстановленням достатності доказів для доведення її винуватості, однак постановою слідчого СУ ГУНП в Черкаській області Дем`яненко Г.В. від 21 березня 2016 року було відмовлено в задоволенні цього клопотання (а.с.13).
Вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 березня 2019 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 4 ст. 158 КК України та виправдано за відсутністю в її діях складу злочину (а.с. 14-19).
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 березня 2019 року, зокрема щодо ОСОБА_1 залишено без змін (а.с. 20-24).
Постановою Верховного Суду від 28 травня 2020 року вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 березня 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року, зокрема щодо ОСОБА_1 залишено без змін (а.с. 25-27).
Так, ОСОБА_1 було оголошено підозру у вчинені кримінального правопорушення - 24 лютого 2016 року, а виправдувальний вирок відносно неї набрав законної сили - 12 серпня 2019 року, отже ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом - 41 місяць та 18 днів. Крім того, відносно ОСОБА_1 , згідно ухвали Придніпровського районного суду міста Черкаси від 10 березня 2016 року застосовувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання.
Приписами ст. 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч.5 ст.9, ч.6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.
Питання про відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю у кримінальному процесі, врегульовано ст.130 КПК України, якою передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.
Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Нормами, які регламентують відшкодування, зокрема, моральної шкоди є положення ст.1167 та ст.1176 ЦК України.
Так, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт (що також передбачено ч.1 ст.1176 ЦК України); 3) в інших випадках, встановлених законом.
Крім того, спеціальною правовою нормою ч.ч.2,6.7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках передбачених законом.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Таким законом є спеціальний ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зі змісту ст.1 якого слідує, що його дія поширюється на осіб, які незаконно зазнали обмеження будь-якого їх права внаслідок застосування щодо них органами досудового розслідування, прокуратури чи суду заходів впливу за положеннями КПК та КК України. 
Згідно п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Відповідно до п.5 ст.3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.
Частинами п`ятою та шостою статті 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури ісуду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Згідно ч.ч.2, 3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи (статті 1173-1174 ЦК України).
В пункті 9 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до п.10.1 цієї ж постанови Пленуму ВСУ при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди,  заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади,  його посадовими або службовими особами,  судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у справі,  якщо це передбачено відповідним законом, наприклад,  ст.9 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність». Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.
Внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування  моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону – ст.1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Аналізуючи у взаємозв`язку встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, вищенаведені норми законодавства, які регламентують відповідні правовідносини, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Так як  ОСОБА_1 , перебувала у статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні, відносно неї обиралася міра запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, за результатами розгляду даного кримінального провадження її було виправдано судом, тобто в період з 24 лютого 2016 року по 12 серпня 2019 року (41 місяць та 18 днів) ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом.
В силу положень п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вона має право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначається, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ч.ч.2, 3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про необхідність відшкодування ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету завданої здійсненням щодо неї кримінального провадження, в якому її було вироком суду виправдано, моральної шкоди, розмір якої визначається з урахуванням вимог відповідного законодавства.
Суд першої інстанції, визначаючи розмір шкоди, вірно виходив з розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2021 року, яка становить 6000 грн.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи скарги Черкаської обласної прокуратури стосовно того, що суд першої інстанції при обрахуванні розміру шкоди, помилково взяв за основу розмір мінімальної заробітної плати, що встановлений ЗУ «Про державний бюджет на 2021 рік», який з 1 січня 2021 року становить 6000 грн.
Згідно з частинами другою, третьою статті 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. 
Тлумачення змісту наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування (тобто ухвалення відповідного рішення по суті спору у справі).
Також, колегія суддів не може прийняти доводи Черкаської обласної прокуратури в апеляційній скарзі, як на підставу для скасування рішення суду стосовно того, що суд першої інстанції, стягуючи суму морального відшкодування в розмірі 249 483,87 грн. вийшов за межі позовних вимог. Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, представник позивача в судовому засіданні, скориставшись процесуальними правами, передбаченими  ст. 49 ЦПК України, збільшив позовні вимоги. Крім того, відповідно до норм цивільно – процесуального законодавства, суд першої інстанції, при постановленні рішення у справі, перевіряє викладені обставини в тому числі і періоди та суми стягнення, що і було зроблено судом.
Колегія суддів вважає безпідставними посилання Головного управління Національної поліції в Черкаській області в апеляційній скарзі на те, що суд не встановив, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, причинний зв`язок між шкодою та фактом притягнення до кримінальної відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору та не врахував, що до даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди, оскільки це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та її розміру.
З цього приводу колегія суддів виходить з того, що перебування в якості обвинуваченого на досудовому розслідуванні та судовому розгляді кримінального провадження, а тим більше застосування до особи такого запобіжного заходу як домашній арешт, спричиняє в особи суттєві моральні страждання та визначальним чином впливає на її життєвий устрій. Тобто, сам факт перебування під слідством та судом особи, яку виправдано у відповідному кримінальному провадженні, свідчить про наявність у неї права на відшкодування моральної шкоди, визначеного законом (ст.ст.1, 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»), незалежно від оцінки правомірності дій органів досудового розслідування та суду. 
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не врахував, що позивачем на підтвердження надання правової допомоги не надано доказів понесених витрат на правничу допомогу, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи містяться: ордер серії ЧК № 112235, договір про надання правової допомоги, акт приймання - передачі послуг, товарний чек від 17 серпня 2020 року, довідка про оплату послуг згідно договору про надання правової допомоги та додаткова угода до договору від 15 червня 2020 року (а.с. 30-31, 92-95).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим й таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382. 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги Черкаської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2021 року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 червня 2021 року. 

Судді:                   Н. І. Гончар 

        Ю. В. Сіренко

        Т. Л. Фетісова