ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12919/20                                                                            Суддя першої інстанції: Аверкова В.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  06 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді          - Пилипенко О.Є.  
          суддів                              - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,
          при секретарі                    - Василенко Ю.А., 
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,
В С Т А Н О В И Л А :
У червні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, в якому просив: 
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві документів для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно листа ГУ Нацполіції від 15 травня 2020 року №2382/125/04/62-2020;
- зобов`язати відповідача підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві документи ОСОБА_1 для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні  адміністративного позову відмовити повністю.   
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. 
19 березня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 11460, позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого позивачем наголошено, що на час звільнення останнього зі служби з Національної поліції України, стаж у пільговому обчисленні складав більше ніж 23 роки і шість місяців, отже ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що можливість пільгового обчислення періоду проходження служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу, така можливість передбачена Порядком №393, враховуючи, що стаж служби позивача у поліції на день звільнення в календарному обчисленні складає 22 роки 03 місяці 03 дні, у пільговому обчисленні - 28 років 09 місяців 02 дні, ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».           Колегія суддів, враховуючи висновки Верховного Суду, вважає вказаний висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне. 
Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи,  листом від 26 грудня 2019 року №М-2339-оп/125/05/11-249 на запит позивача щодо надання інформації про нарахування вислуги років повідомлено, що наказом ГУ Нацполіції від 20 листопада 2017 року №1315 о/с позивача звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», 20 листопада 2017 року; стаж служби в поліції на день звільнення в календарному обчисленні складає 21 рік 01 місяць 15 днів, у пільговому обчисленні - 25 років 06 місяців 29 днів; додатково проінформовано, що згідно послужного списку архівної особової справи до вислуги років у календарному обчисленні зараховано службу в органах внутрішніх справ України та Національній поліції (16.08.1995 - 06.11.2015, 07.11.2015 - 29.01.2016, 29.01.2016 - 19.02.2016, 07.04.2017 - 20.11.2017); до вислуги років у пільговому обчисленні зараховано періоди проходження служби з розрахунку один місяць служби за півтора місяця на посадах дільничних інспекторів міліції (10.11.1998 - 01.09.2000) та служби у підрозділах Державної служби боротьби з економічною злочинністю (22.07.2003 - 27.07.2011). Також повідомлено позивача, що останній не має права на призначення пенсії за вислугу років.
Листом від 15 травня 2020 року №2382/125/04/62-2020 на звернення позивача щодо перерахунку вислуги років у календарному  та пільговому обчисленні та передачі документів до ГУ ПФУ у м. Києві для призначення пенсії надано відповідь, якою повідомлено, що під час перегляду періодів проходження позивачем служби виявлено, що період з 19 лютого 2016 року по 06 квітня 2017 року не був врахований у календарну вислугу років, а також не зарахований до вислуги років у пільговому обчисленні з розрахунку один місяць служби за півтора місяця періоду проходження служби у підрозділі УБОЗ ГУ МВС у м. Києві з 03 січня 2012 року по 09 квітня 2015 року; з метою виправлення вказаної помилки наказом ГУ Нацполіції у м. Києві від 17 квітня 2020 року №310 о/с внесено часткові зміни до пункту наказу ГУ Нацполіції у м. Києві від 20 листопада 2017 року №1315 о/с у частині звільнення: «стаж служби у поліції на день звільнення в календарному обчисленні складає 22 роки 03 місяці 03 дні, у пільговому обчисленні - 28 років 09 місяців 02 дні, для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - 22 роки 03 місяці 03 дні». Оскільки станом на дату звільнення календарна вислуга років позивача складала менше ніж 23 календарних роки та 06 місяців, правові підстави для направлення документів до ГУ ПФУ в м. Києві для призначення позивачу пенсії за вислугу років відсутні.
Тобто, відповідач листами відмовив позивачу у направленні документів до ГУ ПФУ в м. Києві у зв`язку з тим, що календарна вислуга років станом на дату звільнення була менша, ніж 23 календарних роки та 06 місяців.          Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України №2262-XII від 09 квітня 1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі -Закон « 2262-XII).
Відповідно до положень статті 1 Закону №2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262-XII пенсія за вислугу років призначається:   а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року, і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.
Одночасно, ст. 17 Закону № 2262-XII визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.
Згідно з ч. 2 ст. 17 цього Закону до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Виходячи з наведеного, в Законі № 2262-XII не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам, що звільнені зі служби з 01.10.2017 року до 30.09.2018 року при наявності 23 календарних роки та 6 місяців і більше, обчисленої на пільгових умовах. Вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 календарних роки та 6 міс. і більше, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17, від 22 січня 2019 року у справі №295/10742/16-а, від 27 лютого 2019 року у справі № 295/6454/17, від 27.06.2019 у справі №806/1470/16, від 17 червня 2020 року у справі №337/2596/17 тощо.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Матеріалами справи підтверджено, що стаж служби позивача у поліції на день звільнення в календарному обчисленні складає 22 роки 03 місяці 03 дні, у пільговому обчисленні - 28 років 09 місяців 02 дні, тобто, наявний у позивача стаж роботи у календарному обчисленні не дає йому право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Що стосується висновків суду першої інстанції про те, що якщо відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років, він повинен був висловити свою позицію у поданні, яке зобов`язаний направити разом із заявою та іншими документами до органу пенсійного фонду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 затверджений бланк, подання про який йдеться у пункті 12 Порядку 3-1 (назва якого «Подання про призначення пенсії»).
Варто наголосити, що у самому бланку відсутня можливість відобразити позицію структурного підрозділу щодо не призначення особі пенсії.
Отже, можна зробити висновок, що подання є документом який направляється структурним підрозділом до Пенсійного фонду України тільки у випадку наявності у особи (відносно якої вирішується питання) права на пенсію за вислугу років.
При цьому, саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення.
Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу ПФУ або відмовити у такому поданні.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві - задовольнити, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити. 
Керуючись ст..ст. 241, 242, 272, 311, 317, 321, 322 КАС України колегія суддів  

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві - задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є.Пилипенко 

Суддя:                                                                                 Я.Б.Глущенко

                                                                                                    Я.М.Собків