ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року	Львів	Справа № 140/15950/20 пров. № А/857/5903/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Ніколіна В.В., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року (головуючий суддя Андрусенко О.О., м. Луцьк) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Палетс» до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Севен Палетс» звернулося в суд першої інстанції з позовом до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UА205050/2020/000049/2 від 08.05.2020 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленню випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА205050/2020/00911 від 08.05.2020.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року позов задоволено, визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці Держмитслужби від 08 травня 2020 року № UA205050/2020/000049/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленню випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА205050/2020/00911. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці Держмитслужби (44350, Волинська область, Любомльський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, код ЄДРПОУ 43350888) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Палетс» (44622, Волинська область, Маневицький район, село Троянівка, вулиця Колківська, будинок 56, офіс 1, код ЄДРПОУ 43245441) судовий збір у розмірі 4204,00 грн. (чотири тисячі двісті чотири грн. 00 коп.).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Волинська митниця Держмитслужби оскаржила його в апеляційному порядку та просила скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
В апеляційній скарзі зазначає, що частиною 1 ст.257 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках.
Відповідно до п. а статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
На виконання статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України.
При цьому, частина 3 вказаної статті встановлює, що у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
виписку з бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
копію митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно з п.1 ч.5 ст.54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обгрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій- четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 Митного кодексу України).
Аналіз наведених норм матеріального права свідчить, що обов`язок доведення митної вартості органу доходів і зборів покладений на позивача. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому, в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У відповідності до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Державної митної служби України від 30.05.2012 року №651, ст.257 Митного кодексу України 07.05.2020 року для митного оформлення товару декларантом в інтересах ТзОВ «Севен Палетс». подано МД №UА205050/2020/021543, згідно якої до митного оформлення заявлено товари « 1. Арматура кріплення, фурнітура з недорогоцінних (чорних) металів: петлі до надставок..., 2. Вироби з недорогоцінних (чорних) металів: Заклепка частково порожниста...»
Згідно МД №UА205030/2020/021543 митну вартість вказаного товару визначено за 1 методом за ціною договору та заявлено на рівні 192039,16 грн.
Під час опрацювання вказаних документів та здійснення перевірки числового значення заявленої декларантом митної вартості товару відбулось автоматичне спрацювання профілів ризику АСАУР.
Класифікатор митних формальностей, що можуть бути визначені за результатами застосування системи управління ризиками затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 року №1011.
Таким чином, за МД №UА205050/2020/021543 відбулось спрацювання наступних профілів ризику:
2          - «Контроль правильності визначення митної вартості товарів»;
2          - «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів»;
117-2 - «Здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів із залученням спеціалізованого підрозділу митниці для перевірки числового значення заявленої митної вартості»;
Згідно п.4 ст.54 МКУ митниця під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару зобов`язана здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товару шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Так, під час здійснення митного контролю за правильністю визначення митної вартості товару з врахування поданих у вказаних цілях разом з ВМД документів було встановлено певні розбіжності. Зокрема:
у фактурі Р0002/05/20 від 04.05.2020 вказана вартість 6324 Євро, проте в декларації країни відправлення вартість вказана 29 366 Польських злотих, що дорівнює 6442 Євро (по курсу НБП на 04.05.2020 року 1 євро - 4,5582 злотих).
в договорі заявці №4 від 04.05.2020 року в п.1 сказано, що ФОП ОСОБА_1 повинен забезпечити завантаження/розвантаження товару. В довідці про транспортні витрати №24 від 05.05.2020 вказано, що навантажувальні роботи проводились за рахунок відправника. Відповідно до п.2.1 договору на перевезення №4 від 04.05.2020 прописано, що перевізник виконує для замовника зв`язані з перевезенням вантажу послуги та операції за окрему плату.
Апелянт зазначає, що згідно положень митного законодавства саме декларант зобов`язаний надавати точні відомості про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомості, необхідні для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
При цьому, митниця зобов`язана перевіряти всі документи, подані в митних цілях, для забезпечення дотримання вимог митного законодавства України при ввезені товарів.
Згідно ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи. У зв`язку з вищевикладеним, а також враховуючи положення ч.3 ст.53 МК України, декларанту запропоновано у 10-ти денний термін надати наступні додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості:
висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;
транспортні (перевізні) документи (договір на перевезення).
Згідно п.6 ст.53 МК України декларант за власним бажанням може подавати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
У відповідь на вказану вимогу щодо надання додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом було надіслано специфікація виробника та договір про перевезення вантажу транспортним засобом №4 від 04.05.2020 апелянт зазначає, що висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару не були надані.
У прийнятому рішенні судом першої інстанції вказано «...в силу приписів частини третьої статті 53 МК України, законодавцем дано право вимагати від декларанта додаткові документи лише в разі, якщо розбіжності містяться тільки в документах, зазначених у частині другій цієї статті, при цьому документ про наявність розбіжностей в якому зазначає відповідач, а саме експортна декларація, до переліку наведеного в частині другій статті 53 МК України не входить».
Наведений висновок суперечать нормам матеріального права та не узгоджується із правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в Постанові Пленуму «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012» від 13.03.2017 №2.
Так, в Постанові Пленуму вказано, що варто підходити до розуміння частини третьої статті 53 МКУ, відповідно до якої передбачено виключно три підстави витребування додаткових документів у декларанта: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів.
При цьому, колегія робить висновок, що виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч. 3 ст. 53, МКУ, є підставою для витребування додаткових.
Судом першої інстанції залишено поза увагою, що під час перевірки документів поданих до митного оформлення окрім розбіжностей які стосуються експортної декларації встановлені й інші розбіжності, які при формуванні даного висновку залишені поза увагою.
Таким чином, апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав витребування митницею додаткових документів, зважаючи на розбіжності у поданих документах є такими, що не відповідають нормам закону та свідчать про порушення судом норм матеріального права.
Окрім того, формування такої позиції судом першої інстанції є нічим іншим, як звуженням ч.3 ст.53 МК України, та власним його трактуванням.
Так, висновки суду щодо належності витребування того чи іншого документа митницею є незрозумілими, адже таке право регламентовано законом, а судом першої інстанції при винесені рішення досліджувались обставини, які не належать до компетентності суду.
Стосовно тверджень суду першої інстанції, що «...експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюєтеся відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування ПДВ. Суд зазначає, що вартість імпортованого товару визначено у євро, тоді як у експортній декларації вартість зазначено у злотих, при перевіргр задекларованої митної вартості відповідачем здійснено повторне переведення вартості товару зі злотих у євро та встановлено незначне відхилення. Разом з тим, суд звертає увагу на курсові різниці, які не були враховані відповідачем при повторному переведенні вартості імпортованого товару зі злотих у євро», вважаємо абсолютно безпідставними з огляду на те, що конвертування валюти митним органом, здійснювалось на дату митної декларації, та за курсом НБП, що зазначено у графі 33 рішення про коригування митної вартості товару.
Апелянт зазначає, що дана позиція суду є необгрунтованою та з правової точки зору непідтвердженою, адже ні до митного оформлення ні до адміністративного позову декларантом не надано жодних документів, які б підтверджували різницю конвертування ціни яка вказана у поданих до митного оформлення документах в країні експорту.
В прийнятому рішенні судом першої інстанції вказано «...Відповідно до довідки від 05.05.2020 про транспортні витрати, транспортні витрати, згідно договору заявки №4 від 04.05.2020 по перевезенню вантажу Конопіска-Ягодин становлять 8000,00 грн. Крім того, у даній довідці чітко вказано, що навантажувальні роботи проводились за рахунок відправника».
Вважає наведений висновок суду першої інстанції необгрунтованим, адже в договорі заявці №4 від 04.05.2020 року в п.1 сказано, що ФОП ОСОБА_1 повинен забезпечити завантаження/розвантаження товару, а в довідці про транспортні витрати №24 від 05.05.2020 року вказано, що навантажувальні роботи проводились за рахунок відправника. Відповідно до п.2.1 договору на перевезення №4 від 04.05.2020 року прописано, що перевізник виконує для замовника зв`язані з перевезенням вантажу послуги та операції за окрему плату.
Крім того, судом першої інстанції зазначено, що «...у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних, (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела..».
Дана позиція суду першої інстанції є необгрунтованою та з правової точки зору непідтвердженою, адже при визначені митної вартості товару органом доходів та зборів обрано резервний метод, а не метод щодо ідентичних (подібних) товарів.
Так, згідно ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.. 58-63 цього кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі.
При цьому, відповідно до ч.2 ст. 64 МК України, митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів та зборів митних вартостях.
Положення вказаної ст.64 МК України не передбачають проведення під час коригування митної вартості за вказаним методом із застосуванням раніше оформленої МД якихось додаткових розрахунків чи коригувань. З огляду на вказане, твердження суду про відсутність в рішенні таких відомостей є безпідставним, а вимога про необхідність зазначення такої інформації в гр.ЗЗ рішення - незаконним.
З огляду на вищевказане, викладена в оскаржуваному рішенні позиція суду першої інстанції суперечить нормам МК України, оскільки митниця при обранні резервного методу не зобов`язана наводити приклади ідентичних моделей та наводити пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партій ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, умов поставки та комерційних умов, адже дане характерне при обрані методів за ст. 59-61 МК України.
Митну вартість на товар визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МКУ на підставі цінової інформації ЄАІС ДФС МД митне оформлення яких здійснено раніше, а саме товар №1 за МД №UА205050/2020/21516від 07.05.2020року - 3,77 євро/кг та товар №2 за МД №UА204120/2020/28898 від 02.04.2020, МД №UА209140/2020/33464 від 17.04.2020 року-1,8 євро/кг .
Таким чином, за результатом проведеної письмової консультації щодо вибору методу визначення митної вартості товару, а також враховуючи відмову декларанта подавати інші документи, митницею прийняте Рішення про коригування митної вартості UА205050/2020/000049/2 від 16.01.2020.
Зазначене рішення слугувало підставою для видання картки відмови та прийняті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № ІІА205050/2020/00040 від 16.01.2020.
Вказані товари оформлено у вільний обіг 16.01.2020 згідно МД №UА205050/2020/021894.
Відповідно, до вищезазначеного сумніви митниці стосовно визначеної декларантом митної вартості задекларованого товару згідно МД№UА205050/2020/021543, не були спростовані.
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.  
Судом першої інстанції встановлено, що 03.03.2020 між покупцем ТзОВ «Севен Палетс» та продавцем ZAKLAD PRODUKCYJNO HANDLOWO USLUGOWY «JUNIT» ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу товарів №03/03/2020 згідно якого, продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах даного договору. Найменування товару: вироби з металу. Конкретний асортимент товару визначається у рахунку фактурі, яка складається на кожну партію поставки товару.
07.05.2020 декларантом позивача було подано Волинській митниці Держмитслужби митну декларацію №UA205050/2020/021543 та комплект документів для митного оформлення ввезеного на територію України товарів, а саме арматура кріплення, фурнітура з недорогоцінних (чорних) металів: петлі до надставок, розміром 1,25 х 200 мм – 20000 комплектів; (в комплект входить праве і ліве крило та блокуючий дріт) матеріал виготовлення – оцинкована сталь товщиною – 1,25 мм; петля до дошки 200 мм з простим дротом діаметром 3,8 мм; та вироби з недорогоцінних (чорних) металів: заклепка частково порожниста діаметром 5/26 мм – 700 кг; виготовлена з напівм`якого дроту, сталь чорна, являє собою частково, знизу, на половину порожнистий циліндричний виріб зі стальною пласкою шляпкою, без різьби. Згідно МД №UA205030/2020/021543 митну вартість вказаного товару визначено за 1 методом за ціною договору та заявлено на рівні 192039,16 грн.
Під час опрацювання документів поданих позивачем для здійснення митного контролю та митного оформлення, відбулося спрацювання наступних профілів ризику:
105-2 – «Контроль правильності визначення митної вартості товарів»;
106-2 – «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів»;
117-2 – «Здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів із залученням спеціалізованого підрозділу митниці для перевірки числового значення заявленої митної вартості».
Митним органом декларанту були надіслані електронні повідомлення, згідно яких, відповідач просив пред`явити для митного огляду товар, а також просив надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; транспортні (перевізні) документи (договір на перевезення).
Повідомленням від 08.05.2020 позивач повідомив митний орган, що під час митного оформлення товару згідно МД №UA205050/2020/021543 від 07.05.2020 до митного органу було подано усі об`єктивно можливі, достатні та достовірні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. Також вказано, що 01.04.2020 позивачем здійснювалось ідентичне митне оформлення вантажу МД №UA205050/2020/018599 від 01.04.2020, де повністю співпадають вагові, кількісні, якісні та цінові характеристики товару, що імпортується, де також проводилась перевірка правильності визначення митної вартості та отримано підтвердження заявленої митної вартості. Крім того, повідомлено, що позивачем було проведено експертне товарознавче дослідження та надано висновок експерта, а також наданого договір перевезення вантажу транспортним засобом.
08.05.2020 митниця прийняла рішення №UA205050/2020/000049/2 про коригування митної вартості товарів.
У графі 33 вказаного рішення зазначено, що в поданих до оформлення документах наявні розбіжності, зокрема,  у фактурі F0002/05/20 від 04.05.2020 вказана вартість 6324 євро, в експортній декларації вартість 6442 євро (по курсу НБП на 04.05.2020 1 євро – 4,5582 злотих). Крім того, зазначено, що в договорі заявці №4 від 04.05.2020 в пункті 1 сказано, що ФОП ОСОБА_1 повинен забезпечити завантаження/розвантаження товару. В довідці про транспортні витрати №24 від 05.05.2020 сказано, що навантажувальні роботи проводились за рахунок відправника. В пункті 2.1 договору на перевезення №4 від 04.05.2020 прописано, що перевізник виконує для замовника звязані з перевезенням вантажу послуги та операції за окрему плату.
У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а та методу 2б з причин відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в та методу 2г з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта митну вартість товару визначено за резервним методом. Відповідно до цінової інформації ЄАІС митна вартість становить: - товар №1 (МД № UA205050/2020/21516 від 07.05.2020 – 3,77 євро/кг); товар №2 (МД № UA204120/2020/28898 від 02.04.2020, № UA209140/2020/33464 від 17.04.2020 – 1,8 євро/кг).
Крім того, в даному рішенні зазначено, що митницею відповідно до положень статті 55 та статті 57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. Також, роз`яснено право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються у вільний обіг за умови надання гарантій відповідно до розділу Х та статті 55 МК України.
Зазначене рішення слугувало підставою для видання картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2020/00911. У цій же картці відмови митний орган роз`яснив вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: приведення рівня митної вартості в графах 12, 45 ВМД у відповідності до рішення про визначення митної вартості від 08.05.2020 №UA205050/2020/000049/2. Згідно митної декларації від 12.05.2020 №UA205050/2020/021894 товар було випущено у вільний обіг під гарантійні зобов`язання.
Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до вимог частини 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Частини 1 і 6 статті 257 МК України передбачають, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із частиною 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України. У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Суд першої інстанції вірно зазнеачив, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.
Судом першої інстанції також встановлено, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованих товарів, а саме арматура кріплення, фурнітура з недорогоцінних (чорних) металів: петлі до надставок, розміром 1,25 х 200 мм – 20000 комплектів; (в комплект входить праве і ліве крило та блокуючий дріт) матеріал виготовлення – оцинкована сталь товщиною – 1,25 мм; петля до дошки 200 мм з простим дротом діаметром 3,8 мм;  та вироби з недорогоцінних (чорних) металів: заклепка частково порожниста діаметром 5/26 мм – 700 кг; виготовлена з напівм`якого дроту, сталь чорна, являє собою частково, знизу, на половину порожнистий циліндричний виріб зі стальною пласкою шляпкою, без різьби та ненадання відповідачу необхідних документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що вказана позивачем у митній декларації вартість імпортованого товару підтверджується рахунком-фактурою F0002/05/20 від 04.05.2020; автотранспортною накладною б/н від 04.05.2020; сертифікатом з перевезення (походження) товару форми EUR.l PL/MF/AR 0383613; прейскурантом виробника товару від 01.01.2020; доповненням до зовнішньоекономічного договору №1 від 04.05.2020; зовнішньоекономічним договором (контрактом) купівлі-продажу №03/03/2020 від 03.03.2020.
В електронному повідомленні декларанту та в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару відповідачем вказано на розбіжності у поданих декларантом документах, а саме в фактурі F0002/05/20 від 04.05.2020 вказана вартість 6324 євро, в експортній декларації вартість 6442 євро (по курсі НБП на 04.05.2020 1 євро – 4,5582 злотих). 
Як вірно враховано судом, в даній спірній ситуації, що в силу приписів частини 3ї статті 53 МК України, законодавцем дано право вимагати від декларанта додаткові документи лише в разі, якщо розбіжності містяться тільки в документах, зазначених у частині другій цієї статті, при цьому документ про наявність розбіжностей в якому зазначає відповідач, а саме експортна декларація, до переліку наведеного в частині 2 статті 53 МК України не входить. Крім того, експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюєтеся відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування ПДВ. Судом вірно зазначено, що вартість імпортованого товару визначено у євро, тоді як у експортній декларації вартість зазначено у злотих, при перевірці задекларованої митної вартості відповідачем здійснено повторне переведення вартості товару зі злотих у євро та встановлено незначне відхилення. Разом з тим, суд суд вірно звернув увагу на курсові різниці, які не були враховані відповідачем при повторному переведенні вартості імпортованого товару зі злотих у євро. 
Відповідно до пункту 4.2 договору купівлі-продажу товарів №03/03/2020 базисні умови поставки за цим договором підпорядковуються Міжнародним правилам інтерпретації комерційних термінів «ІНКОТЕРМС» (редакція 2010 року). Поставка здійснюється на умовах FCA Konopiska.
Правила «Інкотермс» це офіційні правила Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів, які полегшують ведення міжнародної торгівлі. Посилання на правила «Інкотермс» у договорі купівлі-продажу чітко визначає відповідні обов`язки сторін і зменшує ризик юридичних ускладнень, тому що дозволяє значною мірою усунути невизначеність, пов`язану з неоднаковою інтерпретацією таких термінів у різних країнах.
За умовами поставки FCA продавець зобов`язується доставити другій стороні вантаж, який вже пройшов митне очищення, доставивши його в зазначений ним місце. Від обраного місця залежить і розподіл між сторонами ризиків і витрат, оскільки саме в цей момент вони переходять від продавця до покупця. Так, якщо поставка оформляється в приміщенні продавця або в іншому нейтральному місці, то за навантаження товару несе відповідальність продавець. Якщо ж постачання здійснюється в інше місце, продавець за відвантаження товару відповідальності не несе.
Відповідно до договору-заявки №4 від 04.05.2020 ФОП ОСОБА_1 повинен забезпечити завантаження/розвантаження та виконання митного оформлення всіх необхідних документів при виконанні перевезень: впродовж 48 годин на території України та 48 годин на території інших країн. Суд першої інстанції вірно зазначив, що покладення на ФОП ОСОБА_1 обов`язку забезпечити завантаження/розвантаження товару не означає безпосереднє виконання перевізником робіт пов`язаних з завантаженням/розвантаженням імпортованого товару, а лише створення умов для виконання відправником послуг пов`язаних  завантаженням товару.
Крім того, відповідно до договору №4 від 04.05.2020 про перевезення вантажу транспортним засобом, який був укладений між позивачем (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (перевізник), перевізник бере на себе зобов`язання доставляти та отримувати ввірений йому для перевезення вантаж (згідно з транспортною накладною) транспортним засобом до пункту призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі, а замовник зобов`язується своєчасно сплачувати перевізнику вартість наданих послуг (пункт 1.1 договору). Перевізник виконує для замовника пов`язані з перевезенням вантажу за окрему плату транспортно-експедиційні послуги та операції (пункт 2.1 договору).
Відповідно до довідки від 05.05.2020 про транспортні витрати, транспортні витрати, згідно договору заявки №4 від 04.05.2020 по перевезенню вантажу Конопіска-Ягодин становлять 8000,00 грн. Крім того, у даній довідці чітко вказано, що навантажувальні роботи проводились за рахунок відправника.
Судом першої інстанції у даній спірній ситуації правильно враховано позицію Верховного суду у постановах від 12.03.2019 у справі № 826/2313/16 та 13.06.2019 у справі № 820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Згідно частини 6 статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Судом вірно зазначено, що відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Суд вірно вважав, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях. 
Як вірно зазначено судом першої інстанції, декларантом позивача була надано митному органу договір перевезення вантажу транспортним засобом №4 від 04.05.2020 та довідку про транспортні витрати від 05.05.2020, які не містили у собі розбіжностей та повністю підтверджували вартість понесених позивачем транспортних витрат, що були включені у митну вартість імпортованого товару.
У оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості вказано, що відповідач митну вартість визначив за другорядним методом – резервним. Його застосування передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №598, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 08.02.2019 року в справі № 825/648/17 (№ К/9901/16592/18).
Суд першої інстанції вірно вважав, що відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем вказано, що відбулось спрацювання системи управління ризиками. Спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Крім того, у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості посадовою особою контролюючого органу зазначено, що митну вартість товару визначено за резервним методом на підставі цінової інформації ЄАІС, як вірно вважав суд першої інстанції, що відомості, які містяться в ЄАІС, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень, та жодним чином не можуть слугувати визначальним фактором в контексті вчинення відповідних дій. 
Також, суд вірно зазначив, що можливість поставки товару іншим покупцям за меншою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто при винесені спірного рішення відповідач спирався не на документи, подані декларантом до митного оформлення, а на вже наявну в митного органу цінову інформацію.
Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.
Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.
Відповідно до частини 3 статті 318 МК України митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товару, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.
Згідно з частиною 7 статті 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару, у тому числі невірно визначено митну вартість товару, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Судом також правильно враховано позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29) .
З огляду на викладене, колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних.
Також, суд першої інстанції вірно, з урахуванням вимог статті 139 КАС України, вирішив питання про розподіл судових витрат. 
Виходячи із зазначеного вище суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року по справі № 140/15950/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	В. Я. Качмар