ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 травня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/15709/20	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 23.12.2020  (суддя Серьогіна О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, - 
в с т а н о в и В:
          У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 28.05.2020 року винесену в рамках виконавчого провадження №54765760 заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міхіною Ольгою Іванівною.
Рішенням Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 23.12.2020                           адміністративний позов задоволено.
Рішення суду обгрунтовано тим, що прийняття відповідачем оскаржуваної постанови від 28.05.2020 року є окремою виконавчою дією, яка вчинена після 28.08.2018 року, тобто після набрання чинності новим    Законом №1404-VIII    та суперечить вимогам ч. 2    ст. 27 Закону України “Про виконавче провадження” №1404-VIII у редакції, яка була чинна до 28.08.2018 року.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач  звернувся до суду апеляційної інстанції, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог .
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що нормами статей 40, 42 Закону №1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно частини четвертої статті 42 Закону №1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
З аналізу наведених норм слід прийти до висновку, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом лише у тому випадку, якщо відповідне рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
В зв`язку з тим, що на підставі заяви стягувана 28.05.2020 дане виконавче провадження було завершено шляхом винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, викладених п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» , постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 23.01.2019 та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору (у відповідності до вимог ст.ст. 40, 42 ЗУ «Про виконавче провадження» та п.1.1 2,3 та ч.2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, було направлено для подальшого виконання до Соборного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - за місцем фактичного місцезнаходження боржника.
Таким чином, фактично позивач не виконав рішення суду в межах відкритого виконавчого провадження, при виконанні якого державним виконавцем відділу було вжито заходи примусового виконання
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, внаслідок наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, 19.10.2016 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ “Кредитні ініціативи” заборгованість за кредитним договором від 17.06.2008 у загальному розмірі 19 987 105,69 грн.
Рішенням від 04.08.2017 року Дніпропетровського апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2016 року в частині визначення суми заборгованості за кредитним договором та пені, змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ “Кредитні ініціативи” заборгованість за кредитним договором №0301/0608/71-119 від 17.06.2008 року станом на 24.04.2015 року у розмірі 684137, 71 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 15 594349,85 грн. та 10 000 грн., яка складається: із заборгованості за кредитом 392425 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 8841752,40 грн.; заборгованості за процентами 219712,71 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 6572 597,45 грн. та пені у розмірі 10 000 грн. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2016 року - залишено без змін.
22.09.2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Данилевською Тетяною Миколаївною було відкрито виконавче провадження №54765760 на підставі виконавчого листа №201/14358/15-ц від 31.08.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ “Кредитні ініціативи” кредитної заборгованості в розмірі 15 608 003,85 грн.
22.09.2017 року винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 51,00 грн.
25.09.2017 року винесено постанову про арешт майна боржника.
29.01.2018           року винесено постанову про розшук майна боржника.
29.01.2018 року винесено постанову про опис квартири АДРЕСА_1 (що належала ОСОБА_2 на праві приватної власності та виступала предметом забезпечення (іпотекою) за кредитним договором №0301/0608/71-119 від 17.06.2008 року на користь ТОВ “Кредитні ініціативи”, за яким стягувався борг у виконавчому провадженні №54765760).
13.03.2019 року винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій до розгляду справи про стягнення заборгованості у Верховному Суді.
09.01.2020 року постановою про передачу виконавчого провадження, у зв`язку із ліквідацією Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, виконавчий лист №201/14358/15-ц передано до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
09.01.2020 року постановою про прийняття виконавчого провадження №54765760 Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) прийняв виконавче провадження до виконання.
Постановою Верховного Суду від 04.12.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.08.2017 року змінено в частині визначення суми відсотків, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ “Кредитні ініціативи”, зменшивши суму відсотків до 59 620, 68 дол. США.
19.02.2020 року відповідачем винесена постанова про поновлення вчинення виконавчих дій. 
25.02.2020 року TOB “Кредитні ініціативи” - стягувачем за виконавчим провадженням №54765760 до Відділу було подано заяву про закінчення виконавчого провадження та скасування всіх заходів забезпечення, які були накладені в рамках виконавчого провадження.
25.02.2020 року заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міхіною Ольгою Іванівною винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження”.
28.05.2020 року заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Міхіною Ольгою Іванівною було винесено постанову про скасування процесуального документу, а саме: постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.02.2020 року.
28.05.2020 року заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Міхіною Ольгою Іванівною винесена постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 1 560 800,38 грн. 
29.05.2020 року заступник начальника Відділу примусового виконання рішень Міхіна Ольга Іванівна винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №54765760. 
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Згідно з частиною другою   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Статтею   1291   Конституції України   визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному   законом   порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.02.2016 року № 1404-VIII (надалі - Закон №1404-VIII, у відповідній редакції).
Відповідно до частини 1   статті 1 Закону №1404-VІІІ   виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) складає сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, які спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього   Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього   Закону   підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі   статтею 10 Закону № 1404-VIII   заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Частиною 1   статті 18 Закону № 1404-VІІІ   передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частин 1 та 2   статті 27 Закону № 1404-VІІІ   виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Згідно із частиною 5   статті 27 Закону №1404-VIII   виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому   Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього   Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до   Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Пунктом 1 частини 1   статті 37 Закону № 1404-VIII   встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Відповідно до частини 3   статті 40 Закону №1404-VІІІ   у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої   статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою   статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини 1   статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Колегія суддів звертає увагу, що   Закон №1404-VIII   є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої   наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5   (далі - Інструкція), розробленою відповідно до   Законів № 1403-VIII   і   № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до   Закону № 1404-VIII   підлягають примусовому виконанню.
Так, приписи частини 3   статті 40 Закону №1404-VIII   зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини 1   статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.
Наведені приписи частини 3   статті 40 Закону №1404-VIII   кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.
Разом з тим, як передбачено частиною 2 статті 27 №1404-VIII, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
При цьому, пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму   Закону №1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою   статті 40 вказаного Закону.
Згідно з приписами Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору.
Таким чином, законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в   статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. Тобто, при стягненні виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
Також колегія суддів враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 11.03.2020 року по справі № 2540/3203/18, відповідно до якого обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.
За своїм змістом виконавчий збір є винагородою виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.
У справі встановлено, що 22.09.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Данилевською Тетяною Миколаївною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54765760, якою також визначено розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 в розмірі 1560800,38 грн. 
Доказів скасування вищевказаної постанови відповідачем не надано.
25.02.2020 року заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міхіною Ольгою Іванівною винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження”.
При винесенні вказаної постанови відповідачем питання про стягнення з боржника виконавчого збору не вирішувалось.
Також, при винесенні відповідачем оскаржуваної постанови не враховано, що  постановою Верховного Суду від 04.12.2019 року ОСОБА_1 зменшено суму відсотків до 59 620, 68 дол. США. та винесено постанову про стягнення повної суми виконавчого збору в сумі 1560800,38 грн.
Крім того, у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18 вказано, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.
          В свою чергу відповідачем не долучено до матеріалів справи жодних доказів по вчиненню виконавчих дій з приводу примусового виконання рішення загального суду, не вживалися заходи щодо розшуку майна, з`ясування місця праці чи іншого боржника, не здійснювалася сплата коштів за виконавчим документів на боржником на рахунки виконавчої служби.
З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені   статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої   статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316,   321,   325 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 23.12.2020          -      залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5   ст. 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова