ПОСТАНОВА 
Іменем України

02 червня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 401/2442/19
провадження № 22-ц/4809/725/21 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Чельник О. І., Черненка В. В.,
секретар судового засідання Кравченко Я. С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Татарчук Олександр Васильович,
відповідач - ОСОБА_2 ,
представник відповідача - адвокат Костюкович Федір Федорович,
третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2021 року у складі головуючого судді Іващенко В. М.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
15.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області, в якому просив: - визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; - звільнити від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , на утримання дочки ОСОБА_3 , які стягнуті рішенням Камянського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2013 року; - стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до повноліття дочки, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , та судові витрати.
Позовні вимоги мотивовано тим, що його колишня дружина, яка є матір`юїхньої спільної малолітньої доньки ОСОБА_3 , чинить перешкоди у спілкуванні з донькою, не в повній мірі займалася її вихованням, дитина проживала з бабусею. 
Вказані обставини призвели до того, що влітку 2019 року позивач був вимушений забрати дочку ОСОБА_3 з міста Кам`янка до себе на постійне проживання до міста Світловодськ. 
З 2019 року малолітня ОСОБА_3 постійно проживає з батьком в місті Світловодськ, відвідує школу, їй створені всі необхідні умови для належного проживання та розвитку, дитина виведена з депресивного стану, пов`язаного з неналежним відношенням до неї з боку матері та її родичів. 

13.01.2020 ОСОБА_6 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області, в якому просила визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.213-217 т.1).
Зустрічний позов мотивовано тим, що дитина повинна як мінімум бачитися з обома з батьків, які зобов`язані приймати участь у її вихованні, а ОСОБА_1 обманним шляхом забрав дитину від матері і протягом більше одного року взагалі не допускає матір до дитини та не надає можливості поспілкуватися з дитиною навіть по телефону. Крім того з приводу визначення місця проживання дитини є судове рішення, яке вступило в законну силу та протягом тривалого часу виконувалося, до тих пір поки ОСОБА_1 у 2019 році фактично викрав дитину та перешкоджає у спілкуванні з нею. ОСОБА_6 вважає, що дочка ОСОБА_3 повинна проживати разом з нею, а ОСОБА_1 може брати участь у її вихованні.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні первісного позову та зустрічного позову. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, щовідсутні підстав для визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 в сім`ї батька, оскільки це унеможливить виконання рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2016 року, яким вже визначено спосіб участі батьків у вихованні дитини ОСОБА_3 , вирішено, що дитина проживає в сім`ї матері ОСОБА_6 , яка повинна сприяти та не чинити перешкод батькові ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 , оскільки, ОСОБА_3 значно краще себе почуває у сім`ї батька, їй приділяється максимум уваги, що йде їй на користь, про що вона самостійно зазначила в судовому засіданні, що також вказувала психолог ОСОБА_8 під час її допиту в судовому засіданні в якості свідка.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування вказаного судового рішення в частині відмови у задоволенні його позову і ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог. Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову просив залишити без змін.
Зазначив, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Відповідач всупереч рішенню Каміянського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2016 року про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, умисно чинила перешкоди у спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , яка бажала такого спілкування. На початку 2018-2019 навчального року дитина пішла до першого класу у Каміянську загальноосвітню школу №3, і з вересня 2018 року почала постійно проживати в місті Каміянці у своєї тітки.
У зв`язку з цим позивач звернувся із позовною заявою про визначення місця проживання дочки ОСОБА_3 з ним, враховуючи що відповідач займається вихованням двох менших дітей від іншого шлюбу, і неналежним чином виконує батьківські обов`язки відносно їх спільної дитини. 
Дізнавшись про ту заяву відповідач 04 лютого 2019 року перевела дочку ОСОБА_3 до загальноосвітньої школи села Тимошівки Каміянського району, тобто за місцем свого фактичного проживання.
За результатами проведеної психологічної діагностики дочка ОСОБА_3 знає позивача як свого рідного батька, відчуває потребу спілкування з батьком та чітко розуміє, що її тато і мама не проживають разом. 
Крім того, в протоколі індивідуальних консультацій практичного психолога ОСОБА_8 зазначено, що потрібно максимально вивести дитину із зони конфлікту дорослих, забезпечивши їй спокій, розвиток та щасливе дитинство, виховувати дитину в максимальній повазі до кожного члена сім`ї, де б вони не проживали. Виключити з життя дитини фактори сімейного насильства минулого та зустрічі з дорослими людьми, які були її кривдниками та продовжити її психологічну реабілітацію.
Згідно висновку Служби у справах дітей Каміянської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , вважається доцільним в інтересах дитини та з метою захисту її емоційного і психологічного здоров`я визначити в судовому порядку її місце проживання з батьком, враховуючи те, що вона п`ять місяців проживала поза сім`єю матері, і не мала визначеного постійного місця проживання, та з ініціативи матері була раптово безпідставно переведена з одного шкільного колективу в інший, втративши звичне для неї середовище друзів.
За інформацією навчального закладу міста Світловодська, де навчається дитина, відповідач не відвідує школу та батьківські збори, не бере участі у вихованні доньки та не зверталася до адміністрації з будь-якими запитами.
Позивач має вищу освіту, постійне місце роботи на посаді начальника водолазно-рятувального відділення в місті Світловодську, отримує стабільний заробіток, достатній для належного утримання дочки ОСОБА_3 , веде нормальний спосіб життя, спиртні напої і наркотичні засоби не вживає, поведінка є такою, що сприяє розвитку малолітньої дочки ОСОБА_3 , тим більше, що інших дітей немає. Має належні житлово-побутові умови, проживає в окремому житловому будинку з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , та зі своєю матір`ю ОСОБА_10 , яка на пенсії і має можливість опікуватися дитиною в період його перебування на роботі, неподалік знаходяться шкільні заклади, яких в місті Світловодську нараховується вісім. За місцем проживання є належні умови для позакласного розвитку дитини, а саме маються численні гуртки художньої самодіяльності, музична, спортивна та художня школи, великий Палац спорту, Палац культури, тощо.
Згідно акту обстеження умов проживання дочки ОСОБА_3 зі мною від 08 серпня 2019 року, для дитини створені хороші житлово-побутові умови, дитина доглянута та забезпечена всім необхідним. З 01 серпня 2019 року і до цього часу дочка ОСОБА_3 проживає і бажає проживати з позивачем, дитина доглянута, а в період перебування на роботі про неї турбується бабуся. Дочка ОСОБА_3 успішно навчається у 3-му класі Світловодської загальноосвітньої школи №4, де для неї створена нормальна психологічна атмосфера та у неї в класі уже є друзі.
Вважає, що визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 біля батька є цілком прийнятним і таким, що ніяким чином не стане перешкодою для спілкування з матір`ю. 
Оскільки дитина знаходиться на повному утриманні позивача, вважає за необхідне звільнити батька від сплати аліментів на користь відповідача.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на утримання дочки ОСОБА_3 аліментів зазначає, що з етичних міркувань та враховуючи, що на утримані відповідача перебувають двоє малолітніх дітей від іншого шлюбу, дане питання залишає на вирішення суду і з цим рішенням буде згоден.

ОСОБА_2 також подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалення нового рішення, яким її зустрічний позов до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дочки ОСОБА_3 задовольнити повністю.
Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не погоджується із висновком Кам`янської районної державної адміністрації від 25.02.2019, оскільки він є невмотивованим.
Судом не взято до уваги, що батько неповнолітньої ОСОБА_3 не має власного житла (проживає разом зі своєю мамою), постійно перебуває на роботі, по суті вихованням ОСОБА_3 займається її баба ОСОБА_10 , яка є людиною з інвалідністю, а значить і сама потребує відповідної допомоги та лікування.
Не надано належної оцінки обставинам, встановленим рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2016 року, яким визначено спосіб участі батьків у вихованні ОСОБА_3 , яке виконувалося як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_6 з моменту його ухвалення до липня-серпня 2019 року. Тоді ОСОБА_1 забрав малолітню ОСОБА_3 від матері та не повернув її після закінчення відпочинку на літніх канікулах. Внаслідок цього у ОСОБА_3 змінилося місце проживання та навчання, а також з цього часу вона не зустрічалася та не спілкувалася з мамою, сестрою та братом, яких за словами дочки вона сильно любить, що, на думку апелянта, підкреслює деспотичне ставлення ОСОБА_1 до самої малолітньої доньки ОСОБА_3 , оскільки він вважає, що позбавивши всупереч закону доньку спілкування з мамою чинить правильно.
Вважає, що суд приймаючи рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову, сприяв невиконанню рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14.11.2016, яким вже визначено спосіб участі батьків у вихованні дитини - ОСОБА_3 , а саме визначено, що дитина проживає в сім`ї матері ОСОБА_6 , яка повинна не чинити перешкод батькові ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Позивач та відповідач подали відзиви на апеляційні скарги, в яких просять відмовити у їх задоволенні, вважають рішення в оскарженій частині відповідно законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1  відмовився від позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дочки і ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 02.06.2021 прийнято цю відмову. Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2021року в цій частині визнано нечинним і провадження у справі в цій частині закрито.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши позивача та його представника за адвоката Татарчука О. В., які підтримали доводи своєї апеляційної скарги, та заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача, відповідача та її представника адвоката Костюковича Ф. Ф., які підтримали доводи своєї апеляційної скарги, та заперечували проти задоволення скарги позивача, пояснення представників органу опіки і піклування Свійтловодської міської ради, які підтримали доводи позивача і надали висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, апеляційна скарга відповідача залишенню без задоволення, а судове рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (т.1 а.с.7).
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано заочним рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2014 року (т.1. а.с.8).
Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2016 року визначено спосіб участі батьків у вихованні дитини ОСОБА_3 , а саме зобов`язано ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою, надавати можливість участі у вихованні і спілкуванні з неповнолітньою ОСОБА_3 у формі побачень кожної суботи без присутності матері по місцю проживання дитини або матері в місті Кам`янка Черкаської області (т.1 а.с.9-11).
Малолітня ОСОБА_3 з літа 2019 року постійно проживає з батьком у будинку АДРЕСА_3 , навчається в загальноосвітній школі №4 міста Світловодська.
Згідно інформації Світловодського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 31.07.2019 (а.с.14 т.1), що згідно виконавчого листа № 696/1366/13-ц від 12.12.2013, виданого Кам`янським райсудом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.12 т.1), станом на 31.07.2019 заборгованість згідно виконавчого документа відсутня.
Відповідно висновку Кам`янської районної державної адміністрації від 25.02.2019 орган опіки та піклування, доцільно визначити в судовому порядку місцем проживання ОСОБА_3 , сім`ю батька ОСОБА_1 (т.1 а.с.18-19).
Згідно акта обстеження умов проживання від 06 серпня 2019 року, складеного представниками служби у справах дітей, проведено огляд місця проживання ОСОБА_1 , де мешкає малолітня ОСОБА_3 , умови проживання дитини є належними, їй повністю забезпечено всім необхідним для комфортного проживання та навчання (т.1 а.с.30).
ОСОБА_1 характеризується позитивно, належним чином відноситься до своїх посадових обов`язків, користується авторитетом в колективі (т.1 а.с.31-40).
Згідно довідки про склад сім`ї Світловодської міської ради від 20.08.2019 ОСОБА_10 проживає спільно з сином ОСОБА_9 та онукою ОСОБА_3 в АДРЕСА_3 (т.1 а.с.51).
Згідно довідки про склад сім`ї, виданої ЖБК ОСОБА_2 проживає за адресою: с. Тимошівка, Кам`янський район, Черкаська область, до складу сім`ї входять: чоловік ОСОБА_14 , дочка ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_15 , син ОСОБА_16 , разом з ними проживають мати чоловіка ОСОБА_17 , батько чоловіка ОСОБА_18 , сестра чоловіка ОСОБА_19 , брат чоловіка ОСОБА_20 (а.с.101 т.1).
Відповідно Витягу з ЄРДР від 31.08.2019 ОСОБА_2 зверталася Кам`янського відділу поліції Смілянського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області із заявою про те, що ОСОБА_1 забрав доньку ОСОБА_3 від матері до свого місця проживання, і не повертає (а.с.105 т.1).
Також ОСОБА_2 зверталася до Світловодського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області із заявою про встановлення місця знаходження доньки ОСОБА_3 , та із заявами до голови Кам`янської РДА Шульги Т. О., Кам`янського РВ ВДВС ГТУЮ у Черкаській області щодо невиконання ОСОБА_1 рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2016 року (а.с.171,173-174,179 т.1).
Згідно акта обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 17.12.2019 за адресою АДРЕСА_2 , комісією встановлено, що будинок на праві власності належить ОСОБА_14 , умови проживання добрі (а.с.222-223 т.1).
ОСОБА_2 характеризується позитивно (т.1 а.с.224,227).
За поясненнями свідків, допитаних в суді першої інстанції, свідок ОСОБА_8 пояснила, що протягом тривалого часу займалася з ОСОБА_3 як практичний психолог і повідомила, що ОСОБА_3 , після того як почала проживати з батьком, почала проявляти себе впевнено, вона повністю задоволена, їй приділяють максимум уваги, нею займаються. Дитина стала відкритою і проживання разом з батьком їй іде на користь, вона лише шкодує, що не може цим поділитися зі своїми братом та сестрою, які проживають з матір`ю і не мають таких умов проживання; свідки: ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які є близькими родичами, сусідами,знайомими ОСОБА_2 , дитині краще проживати з мамою.
Працівники поліції ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які були допитані в судовому засіданні в якості свідків, підтвердили, що малолітня ОСОБА_3 проживає разом з батьком в місті Світловодську, до місця проживання ОСОБА_1 їх викликала ОСОБА_2 з приводу побачення з донькою та перешкоджання їй у цьому з боку колишнього чоловіка.
Встановлено та не заперечувалось сторонами, що рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2016 року, яким визначено спосіб участі батьків у вихованні дитини ОСОБА_3 виконувалося як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_6 з моменту його ухвалення до липня-серпня 2019 року, потім ОСОБА_1 забрав малолітню ОСОБА_3 до себе на відпочинок і не повернув після закінчення літніх канікул до матері, фактично змінив її місце проживання та навчання, дитина з того часу не зустрічалась та не спілкувалась з мамою, сестрою та братом.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Частиною 3 статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частинами другою, сьомою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою УкраїниРегулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. 
Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ,яку Верховна Рада України ратифікувала 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.
За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.
Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
Також у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, від 16 липня 2015 року, § 100 ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При цьому, у конкретній ситуації враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»).
Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
В преамбулі Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці.
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Аналізуючи вказані вище норми право слід зазначити, що законом встановлено вичерпний перелік осіб, місце проживання (місцезнаходження) яких може вважатися місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років: батько, мати, опікун дитини, навчальний заклад чи заклад охорони здоров`я, в якому проживає дитина.
За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
При цьому під час вирішення спору щодо виховання дитини, зважаючи на її вікову категорію, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини спілкуватися з батьками.
Крім того, коли суд бажає вислухати думку дитини аби визначити її побажання щодо проживання з одним із батьків, та при цьому не травмувати психіку дитини та уникнути тиску на неї, суд доручає органам опіки та піклування провести невимушену бесіду з дитиною в домашніх або інших комфортних для неї умовах, та повідомити суд про результати цієї бесіди.
Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.
При цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України).
У справі, яка переглядається, малолітня ОСОБА_3 , 2012 року народження, була заслухана в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції, і пояснила, що раніше вона проживала в селі Тимошівка разом з мамою та вітчимом, який недолюблював її, потім деякий час проживала разом з бабусею, вона сумує за тим часом, оскільки не має можливості бачитися з мамою, сестричкою, а особливо з братиком ОСОБА_27. Зараз ОСОБА_3 проживає з татом та бабусею, у неї є багато іграшок, вона доглядає за домашніми тваринами, спільно з татом та бабусею вони граються в різні ігри, їй подобається навчатися в школі. Однак вона дуже сумує, оскільки не може показати братикові та сестричці в яких гарних умовах вона зараз проживає, також вона скучила за мамою з якою вона не бачилася дуже давно. ОСОБА_3 вказувала, що бажає проживати як з татом так і з мамою, а особливо зі своїми меншими сестрою і братом, при цьому повідомила, що не хотіла б спілкуватися з іншими родичами мами, а взагалі то було б найкраще, якби братик і сестричка приїхали проживати до тата.
Таким чином встановлено, що дитина почуває себе краще, проживаючи разом із татом ОСОБА_1 , аніж з мамою ОСОБА_2 .
Судом враховується думка дитини та  її найкращі інтереси, те що для  проживання дитини в сім`ї батька ОСОБА_1  створені належні умови, що підтверджується актом обстеження умов проживання, дитина навчається в школі, освоїлася у новому навчальному закладі, має друзів, відвідує різноманітні гуртки відповідно до її вікурозвиває свій світогляд, отримує належне медичне та побутове забезпечення, тобто вона прижилася у новому середовищі, адаптована до соціального оточення та сім`ї. Відірвання на даному етапі дитини від комфортних для її розвитку умов, створених батьком та бабою, може мати негативні наслідки для психологічного стану дитини, завдати шкоди її психічному здоров`ю, що підтвердила психолог, яка займається з малолітньою ОСОБА_3 . 
Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6  не мають шкідливих звичок, за місцем роботи і проживання характеризуються позитивно, у кожного з них є достатні можливості для забезпечення належних умов проживання їх малолітньої доньки. 
Разом з тим малолітня дочка ОСОБА_3 , в судовому засіданні, висловила свою позицію про те, що все таки їй подобається проживати разом з батьком ОСОБА_1 . Позиція дитини, щодо місця проживання співпадає з висновком органу опіки Кам`янської районної державної адміністрації від 25.02.2019, який свідчить про доцільність проживання дитини в сім`ї батька.
Згідно висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , наданого органом опіки і піклування Світловодської міської ради Кіровоградської області від 02.06.2021 №01-16/188/2, доцільно визначити місце проживання дитини з батьком ОСОБА_1 (а.с.151-153 т.3), що буде відповідати найкращщим інтересам дитини.
Також виконком Світловодської міської ради Кіровоградської області надав до апеляційного суду копію письмової згоди дитини на визначення місця проживання з одним із батьків від 31.05.2021, в якій малолітня ОСОБА_3 висловила бажання жити з татом та бабусею (а.с.154 т.3).
Суд першої інстанції, врахувавши якнайкращі інтереси дитини, забезпечення батьком та бабусею розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, дійшов правильного висновку, що позов ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 значно краще себе почуває у сім`ї батька, їх приділяється максимум уваги, що йде їй на користь, про що вона самостійно вказала в судовому засіданні, про теж саме вказувала і психолог ОСОБА_8 під час її допиту в судовому засіданні в якості свідка.
При цьому посилання суду на те, що визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 в сім`ї батька унеможливить виконання рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2016 року, яким вже визначено спосіб участі батьків у вихованні дитини ОСОБА_3 , а саме визначено, що дитина проживає в сім`ї матері ОСОБА_6 , яка повинна сприяти та не чинити перешкод батькові ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною, є помилковими, оскільки вказаним рішенням не вирішувалося питання визначення місця проживання дитини, а лише вирішувалось питання участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення порядку такої участі та визначення часу їх спілкування.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що проживання дитини з батьком суперечитиме її інтересам. Натомість, встановлено, що ОСОБА_1 спроможний забезпечити належні умови для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку та матеріального забезпечення малолітньої ОСОБА_3 .
Враховуючи висловлену думку малолітньої ОСОБА_3 , з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, забезпечуючи найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання її батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб, позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з ним підлягає задоволенню.
За таких обставин, враховуючи що малолітня ОСОБА_3 проживає з батьком та перебуває на його утриманні, ОСОБА_1 підлягає звільненню від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , на утримання дочки ОСОБА_3 , що стягуються рішенням Камянського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2013 року.
Задля досягнення означеної вище легітимної мети та найкращого задоволення інтересів дитини за існування встановленого судом на підставі належних, допустимих і достатніх доказів ризику того, що повернення дитини для постійного проживання до сім`ї матері може негативно позначитись на психічному стані дитини, яка тривалий час проживає з батьком і має стійкі соціальні зв`язки, відмова у зустрічному позові є виправданою.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права, без належної оцінки наданих доказів, дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи і дослідженим доказам, з порушенням вищезазначених норм матеріального права, безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини з батьком та звільнення його від сплати аліментів. 
Рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні первісного позову, з ухваленням в цій частині нового рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області про визначення місця проживання малолітньої дитини, та звільнення від сплати аліментів задовольнити.
В іншій частині рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2021 року є законним і обґрунтованим, тому підлягає залишенню без змін.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, витрати за подання апеляційних скарг залишити по фактично понесеним.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати.
Позов ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, звільнення від обов`язку утримання неповнолітньої дитини задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , які стягуються за рішенням Камянського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2013 року.
В іншій частині рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                          С. М. Єгорова

Судді О. І. Чельник

В. В. Черненко