ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4717/21 Справа № 171/2004/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хоруженко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретар судового засідання-Євтодій К.С.
сторони справи :
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законний представник позивача ОСОБА_3 
відповідач- Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича, відповідача Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року, ухваленого суддею Хоруженко Н.В. в місті Апостолове Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні), -

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2020 року представник позивача  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві.
В обґрунтування позову зазначив, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
17.09.2010 року батько позивача - начальник зміни цеху подавання палива Виробничого структурного підрозділу Криворізька теплова електростанція ВАТ «Дніпроенерго», правонаступником якого є АТ «Дніпроенерго» під час виконання своїх трудових обов`язків, знаходячись в роторі вагоноперекидача №1 цеху подавання палива ВСП Криворізька ТЕС ВАТ «Дніпроенерго», внаслідок нещасного випадку - загинув. 
Відповідно до акту форми Н-1, нещасний випадок стався внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, неналежного виконання своїх трудових обов`язків працівниками відповідача та обумовлена неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. 
Тому, враховуючи глибину, характер та тривалість душевних страждань, переживань, істотність вимушених змін в житті позивача, спричинених смертю батька на виробництві, керуючись принципом розумності, виваженості та справедливості, просив відшкодувати моральну шкоду завдану позивачу в розмірі 100 місячних розмірів мінімальної заробітної плати, що складає 100*4723 грн = 472300,00 грн.
Окрім того у жовтні 2020 року представник позивача  ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
17.09.2010 року батько позивача - начальник зміни цеху подавання палива Виробничого структурного підрозділу Криворізька теплова електростанція ВАТ «Дніпроенерго», правонаступником якого є АТ «Дніпроенерго» під час виконання своїх трудових обов`язків, знаходячись в роторі вагоноперекидача №1 цеху подавання палива ВСП Криворізька ТЕС ВАТ «Дніпроенерго», внаслідок нещасного випадку - загинув. 
Відповідно до акту форми Н-1, нещасний випадок стався внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, неналежного виконання своїх трудових обов`язків працівниками відповідача та обумовлена неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. 
Тому, враховуючи глибину, характер та тривалість душевних страждань, переживань, істотність вимушених змін в житті позивача, спричинених смертю батька на виробництві, керуючись принципом розумності, виваженості та справедливості, просив відшкодувати моральну шкоду завдану позивачу в розмірі 100 місячних розмірів мінімальної заробітної плати, що складає 100*4723 грн = 472300,00 грн. 
Ухвалою суду від 25.11.2020 року дані справи об`єднані у одне провадження.
Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті батька на виробництві - 180 000,00 гривень, без урахування податків, зборів та інших платежів.
Позов ОСОБА_2 , законний представник позивача ОСОБА_3 , задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" на користь ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті батька на виробництві - 180 000,00 гривень, без урахування податків, зборів та інших платежів.
У іншій частині позовів відмовлено.
Стягнуто з Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" на користь держави судовий збір 3600 грн.
Представник позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 - адвокат Меланчук І.В., будучи незгодним з ухваленим судовом рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне врахування висновків Верховного Суду, викладених в аналогічних справах та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, ставить питання про зміну судового рішення в частині повного задоволення позовних вимог позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , заявлених у позові.
Скаржник вважає, що стягнутий судом на користь позивачів розмір грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивачів, які останні відчувають через втрату найріднішою людини - рідного батька. Вказує, що внаслідок смерті батька, позивачі з малолітнього віку назавжди позбавлені турботи, любові та батьківського піклування. Зазначає, що внаслідок нещасного випадку життєвий зв`язок синів із батьком розірвано, позивачі постійно відчувають та розуміють неповноту сім`ї.
Представник позивачів наголошує на тому, що розмір відшкодування, стягнутий судом на користь позивачів є недостатнім для справедливої сатисфакції втрачених позивачами безцінних немайнових благ, у зв`язку з чим відшкодування визначене судом першої інстанції просить збільшити до заявлених у позові вимог.
В апеляційній скарзі, відповідач Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго", посилаючись на ненадання судом першої інстанції належної оцінки обставинам справи, ставить питання про зміну судового рішення в частині зменшення суми моральної шкоди, стягнутої судом на кожного позивача до 80 000 грн.
При цьому, скаржник зазначає, що прокуратурою Апостолівського району Дніпропетровської області у 2010 році проводилася перевірка по факту смерті батька позивачів ОСОБА_4 і в порушенні кримінальної справи у відношенні посадових осіб Криворізької ТЕС за ознаками злочину, передбаченого ст.272 КК України було відмовлено. Посилаючись на висновки комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку, однією з причин була встановлена і вина самого загиблого ОСОБА_4 , який порушив вимоги посадової інструкції з охорони праці. Також відповідач вказує на те, що загиблий з березня 2005 року сплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , тобто приймав часткову участь у вихованні сина, повноцінний життєвий зв`язок сина з батьком було перервано ще до нещасного випадку, ОСОБА_2 на час смерті батька було лише 5 місяців, на теперішній час позивач є малолітньою особою, проживає разом з матір`ю та має часткову цивільну дієздатність, тому не в змозі у повній мірі оцінити свої дії, тому описані у позовній заяві страждання не зовсім відповідають дійсності.
Також відповідач наголошує на тому, що у зв`язку зі смертю чоловіка у 2010 році було надано благодійну допомогу матері позивачів ОСОБА_3 у розмірі 250 000 грн. для вирішення житлового питання, яку згідно з рішенням суду було визнано достатньою сумою для відшкодування завданої моральної шкоди.
Відзиви на апеляційні скарги сторін не подано.
11 травня 2021 року від представника позивачів ОСОБА_5 надійшла заява про проведення судового розгляду за його та позивачів, а також законного представника малолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відсутності, просив задовольнити подані ним в інтересах позивачів апеляційні скарги, залишивши апеляційну скаргу відповідача без задоволення.
Відповідач Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго", будучи завчасно, належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, направивши на електронну адресу суду апеляційної інстанції 17.05.2021 року клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку із тим, що АТ «ДТЕК Дніпроенерго не може забезпечити явку представника в зазначений час у зв`язку з перебуванням останнього на самоізоляції до отримання результатів ПЛР - тестування потенційного бактеріоносія.
Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно ч.1 ст.371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з нормами ст.17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. 
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Як вбачається з матеріалів справи, провадження за апеляційними скаргами сторін на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року відкрито ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року.
Розгляд справи призначено на 18 травня 2021 року.
Згідно ст.372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на те, що підприємство відповідача мало можливість надіслати в судове засідання іншого представника, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, оскільки зазначену у клопотанні причину відкладення судового розгляду не можна визнати поважною через ненадання доказів на підтвердження обставин викладених у клопотанні.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, тоді, як апеляційні скарги представника позивачів ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є синами ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії НОМЕР_1 від 17.09.1996 року та серії НОМЕР_2 від 08.04.2010 року (а.с.25).
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданого 20.09.2010 року виконкомом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області (а.с.10).
Смерть ОСОБА_4 настала в результаті нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, що підтверджується актом №1-2010 форми Н-1 від 26.10.2010 року та актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 17.09.2010 року о 22 годині 30 хвилин в Відкритому акціонерному товаристві «Дніпроенерго» форми Н-5 від 26.10.2010 року (а.с.11-24).
Зі вказаних вище актів встановлено, що визнано винними наступних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці: посадову особу Зеленодольського підприємства промислового транспорту «Укрзалізниці», заступника начальника ЦПП ВСП Криворізька ТЕС ВАТ "Дніпроенерго" ОСОБА_7, начальника зміни ЦПП ВСП Криворізька ТЕС ВАТ "Дніпроенерго" ОСОБА_4, машиніста вагоноперекидача ЦПП ВСП Криворізька ТЕС ВАТ "Дніпроенерго" ОСОБА_6 .
Мати позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго", приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи на виробництві.
Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25.04.2012 року у задоволення позову ОСОБА_3 відмовлено (а.с.50-52).
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.10.2012 року рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25.04.2012 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту». Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с.47-49).
Цими рішеннями встановлено факт сплати благодійної допомоги у розмірі 250000 грн. сім`ї загиблого.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.02.2013 року касаційні скарги Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» та ОСОБА_3 відхилено. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.10.2012 року залишено без змін (а.с.44-46).
На день смерті батька ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виповнилося 15 років, малолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було 5 місяців. Діти позбавлені батьківського пілкування, турботи та любові рідного батька, позбавлені можливості спілкуватися з батьком, що тягне за собою порушення їх нормальних життєвих зв`язків, діти відчувають неповноту сім`ї, що впливає на їх емоційний стан, викликає самотність, депресію.
Суд першої інстанції частково, задовольняючи позовні вимоги позивачів, на підставі досліджених доказів наданих сторонами, виходив з того, що смерть ОСОБА_4 настала у зв`язку з незадовільним технічним станом транспортних засобів, а саме несправний автозчепний пристрій напіввагону №64545916, який належить Донецькій залізничній колії «Укрзалізниці», факт смерті батька завдає позивачам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та малолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , моральної шкоди, тому наявні правові підстави для її стягнення з відповідача на користь позивачів.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Згідно зі статтею 153 КЗпП України на всіх підприємствах установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесі, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовується працівником, а також, санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів з питань охорони праці.
Відповідно до статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці, відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Частиною 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці" передбачено, що роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
Відповідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.
Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст.1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Судом першої інстанції встановлено, що нещасний випадок, що стався з батьком позивачів мав місце на робочому місці загиблого ОСОБА_4 під час виконання останнім трудових обов`язків та призвів до його смерті. 
Суд також встановив, що нещасний випадок визнаний таким, що пов`язаний з виробництвом, про що складено Акт форми Н-1 від 26.10.2010 року та Акт форми Н-5 від 26.10.2010 року спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 17.09.2010 року о 22 годині 30 хвилин в Відкритому акціонерному товаристві «Дніпроенерго», який відповідачем не оскаржено. 
Зазначеними Актами встановлено, що винними у настанні нещасного випадку з батьком позивачів визнано наступних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці: посадову особу Зеленодольського підприємства промислового транспорту «Укрзалізниці», заступника начальника ЦПП ВСП Криворізька ТЕС ВАТ "Дніпроенерго" ОСОБА_7, начальника зміни ЦПП ВСП Криворізька ТЕС ВАТ "Дніпроенерго" ОСОБА_4 , машиніста вагоноперекидача ЦПП ВСП Криворізька ТЕС ВАТ "Дніпроенерго" ОСОБА_6 .
Доводи відповідача щодо наявності в діях загиблого порушень законодавства про охорону праці, суд першої інстанції не взяв до уваги, оскільки, як правильно зазначив суд у рішенні, наявність вини загиблого у настанні нещасного випадку не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи від нещасного випадку, що стався на виробництві.
Отже, висновок суду першої інстанції, що відповідач своїми неправомірними діями завдав позивачам моральну шкоду, оскільки в результаті нещасного випадку на виробництві загинув батько позивачів ОСОБА_4 , що призвело до хвилювань та моральних страждань зі сторони позивачів, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.
Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
Суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, виходив з встановлених обставин справи, урахував ступінь вини відповідача в настанні нещасного випадку внаслідок, якого загинув батько позивачів, виходив з характеру і тривалісті моральних страждань позивачів, тому визначив розмір моральної шкоди в сумі 180 000,00 грн. на кожного з позивачів.
Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційних скарг представника позивачів ОСОБА_5 щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивачів та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
Слід зазначити, що встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
В даному випадку позивачами є двоє дітей загиблого, одному з яких на час смерті батька виповнилося лише 5 місяців, а інший перебував у вразливому стані, підлітковому віці, тому виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини відповідача в настанні нещасного випадку внаслідок, якого загинув батько позивачів, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивачів, які є довічними, враховуючи, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, який мають позивачі від загибелі близької людини - батька, характер немайнових витрат вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її розмір з 180 000 грн. до 300 000 грн.
Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Зі змісту положень п.3 ч.3 ст. 175, п.1.ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. 
Позивачі подали позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначили її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції змінено в частині збільшення розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача на кристь позивачів, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції і в частині розміру судового збору, стягнутого з АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на користь держави та збільшує цей розмірі з 3600 грн. до 6000,00 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого судом апеляційної інстанції розміру моральної шкоди.
Також з відповідача АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 9000 грн. за подання представником позивачів апеляційної скарги (3600 грн. х 150%).
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивачів  ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє Кеврик Тетяна Василівна та ОСОБА_1 - адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича, задовольнити частково, апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго»залишити без задоволення.
Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2021 рокув частині розміру моральної шкоди та судового збору, змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства  «ДТЕК Дніпроенерго» на користь  ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє Кеврик Тетяна Василівна та ОСОБА_1 зі 180 000 (ста вісімдесяти тисяч) грн. до 300 000 (трьохсот тисяч) грн., кожному, відповідно, збільшивши суму судового збору стягнутого з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на користь держави з 3600 грн. (трьох тисяч шістсот гривень) до 6000 грн. (шести тисяч гривень). 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» за подання представником позивачів апеляційної скарги на користь держави судовий збір у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 18 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: