Постанова 
Іменем України
 
24 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 200/5548/16-ц
провадження № 61-9645св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого -	Ступак О. В.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,	Погрібного С. О., Яремка В. В.,	
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Консоль ЛТД»,
особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року у складі судді Єлісєєвої Т. Ю та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2020 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів 
 
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» (далі - ТОВ фірма «Консоль ЛТД») про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва.
 
Позов обґрунтовано тим, що протягом 2012-2013 років між ОСОБА_1 та ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» укладені договори про пайову участь у фінансуванні будівництва багатофункціонального офісного центру з торговельною площею на АДРЕСА_1 , відповідно до умов яких позивач як пайовик зобов`язався внести грошові кошти у якості паю на таких умовах: за договором від 28 серпня 2012 року № 0112/304-100 - 442 962,00 дол. США в строк до 20 вересня 2012 року; за договором від 28 серпня 2012 року № 0111/304-99 - 374 255,00 дол. США в строк до 20 вересня 2012 року; за договором від 15 січня 2013 року № 0049/304-96 - 630 450 дол. США в строк до 15 січня 2013 року; за договором від 15 січня 2013 року № 0048/304/95 - 449 350,00 дол. США в строк до 15 січня 2013 року. У позові ОСОБА_1 зазначав, що ТОВ фірма «Консоль ЛТД» своїх зобов`язань щодо передачі належних йому часток у натурі у вигляді офісних приміщень не виконало, чим порушило його майнові права. Враховуючи наведене, позивач просив визнати за ним право власності на об`єкти незавершеного будівництва.
 
Справа розглядалася судами неодноразово. 
 
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт незавершеного будівництва - офісне приміщення № 1 в осях А?В:812, літ. «А», за адресою: АДРЕСА_1 , на 0-му        поверсі, загальною площею 151,08 кв. м, яка складається з: приміщення № 101 - торговий зал, загальною площею 130,08 кв. м; приміщення № 102 - вбиральня, загальною площею 3,70 кв. м; приміщення № 103 - санвузол, загальною площею 2,60 кв. м; приміщення № 104 - приміщення, загальною площею 14,70 кв. м, з подальшою реєстрацією права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт незавершеного будівництва - офісне приміщення № 2 в осях А-В:7-12, літ. «А», за тією ж адресою на 1-му поверсі, загальною площею 327,83 кв. м, яка складається з: приміщення № 201 - торговий зал, загальною площею 313,43 кв. м; приміщення № 202 - приміщення персоналу, загальною площею 7,90 кв. м; приміщення № 203 - коридор, загальною площею 3,50 кв. м; приміщення № 204 - санвузол, загальною площею 3,00 кв. м з подальшою реєстрацією права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт незавершеного будівництва - офісне приміщення № 3 в осях А-В:7-12, літ. «А», за тією ж адресою на 2-му поверсі, загальною площею 368,1 кв. м, яка складається           з: приміщення № 301 - торговий зал, загальною площею 353,70 кв. м; приміщення № 302 - приміщення персоналу, загальною площею 7,90 кв. м; приміщення № 303 - коридор, загальною площею 3,50 кв. м; приміщення № 304 - санвузол, загальною площею 3,00 кв. м, з подальшою реєстрацією права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт незавершеного будівництва - офісне приміщення № 4 в осях А-В:6-12, літ. «А», за тією ж адресою на 3-му поверсі, загальною площею 469,05 кв. м, яка             складається з: приміщення № 401 - торговий зал, загальною площею 454,65 кв. м; приміщення № 402 - приміщення персоналу, загальною площею 7,90 кв. м; приміщення 403 - коридор, загальною площею 3,50 кв. м; приміщення № 404 - санвузол, загальною площею 3,00 кв. м, з подальшою реєстрацією права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із доведеності факту неналежного виконання ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» умов договорів про пайову участь у фінансуванні будівництва багатофункціонального офісного центру щодо передачі у власність позивачу спірних об`єктів.
 
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2017 року        апеляційні скарги особи, яка не брала участі у розгляді справи, - ОСОБА_2 та ТОВ фірми «Консоль ЛТД» задоволено частково. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
Апеляційний суд мотивував свою постанову тим, що суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_2 (власника спірних об`єктів) - особи, яка не брала участі у справі, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
 
Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволено. Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Верховний Суд у своїй постанові зазначив, що висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з наведених у рішенні підстав є передчасними. Зокрема суд апеляційний суд не з`ясував, у чому саме полягає порушення прав ОСОБА_2 рішенням суду першої інстанції; не обґрунтував права останнього як власника вимагати визнання за собою права на спірні об`єкти та не встановив, на якій саме правовій підставі він набув у власність спірне майно.
 
Останньою постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2020 року в  задоволенні апеляційних скарг ТОВ фірми «Консоль ЛТД» та ОСОБА_2 відмовлено. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційні скарги, суд апеляційної інстанції погодився з  висновком суду першої інстанції про доведеність порушення прав ОСОБА_1 на результат інвестицій за договорами про пайову участь у фінансуванні будівництва, зазначивши при цьому, що ОСОБА_2 не довів належними доказами, на якій правовій підставі, чим це підтверджується, коли та за яких обставин він набув у  власність спірну нерухомість.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційних скарг та позиція інших учасників справи
 
У червні 2020 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 із застосування засобів поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2020 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:
 
-  не врахували та не розглянули докази, які підтверджують, що ОСОБА_2 є  власником майнових прав на спірне нерухоме майно, право власності, на яке виникне в майбутньому, у багатофункціональному офісному центрі з торгово-виставковими площами «Цивілізація»;
 
- дійшли помилкового висновку про можливість визнання в судовому порядку права власності позивача на об`єкт незавершеного будівництва, який не введений в  експлуатацію; 
-  не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 200/8714/13-ц;
 
-  не дослідили фактів, які можуть свідчити про порушення порядку визначення суддів для розгляду цієї справи та не надано оцінки наданих заявником доказів, які підтверджують такі обставини.
 
У липні 2020 року ТОВ фірма «Консоль ЛТД» із застосування засобів поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2020 року,у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:  
 
- не звернули увагу на те, що вказана справа підсудна господарському суду, так як постановою Господарського суду Київської області від 04 серпня 2016 року ТОВ фірма «Консоль ЛТД»  визнана банкрутом та відкрито її ліквідаційну процедуру;
 
-  не врахували, що в матеріалах справи є документи, які були підписані невідомими особами від імені заявника;
 
-  не з`ясували повно і всебічно спірних правовідносин щодо договорів пайової участі в будівництві, укладених протягом 2012-2013 років між сторонами, які є однотипними;
 
-  не врахували, що визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва не прийнятого в експлуатацію нормами чинного законодавства, не передбачено;
 
-  не звернули увагу на те, що позивач у цій справі звертався з вимогами саме про визнання права власності на спірні об`єкти нерухомості, а не з вимогами про визнання права на майнові права на ці об`єкти;
 
- розглянули справу без урахування висновків щодо застосування норм права у  подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 16 жовтня 2019 року у справі № 761/5156/13-ц; від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б; від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц; у постановах Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 2-4435/2008 року; від 29 березня 2018 року у справі № 909/935/15.
 
Також заявник вказує на те, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності та належним чином не повідомив його про дату, час і місце судового засідання.
 
До касаційної скарги ТОВ фірма «Консоль ЛТД» також додалоклопотання заявника про закриття провадження у цій справі та передачу матеріалів до Господарського суду Київської області.
 
Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні Господарського суду Київської області на розгляді перебуває справа № 911/5186/14 про банкрутство ТОВ   фірми «Консоль ЛТД». Постановою Господарського суду Київської області від 04 серпня 2016 року ТОВ фірма «Консоль ЛТД» визнана банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Оскільки спір у цій справі виник з правовідносин, що стосуються укладених між позивачем та  ТОВ фірма «Консоль ЛТД»інвестиційних договорів, які не виконані останнім, і наявні відповідні майнові вимоги нього, то даний спір необхідно передати на розгляд господарського суду.
 
У вересні 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшло пояснення від  ОСОБА_1 щодо касаційних скаргОСОБА_2 та ТОВ фірми «Консоль ЛТД», у якому він просить відмовити у задоволенні цих касаційних скарг як безпідставних та залишити без змінрішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2020 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 01 липня 2020 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2020 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2020 року відкрито касаційне провадження у  справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3  з підстав, визначених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України); витребувано матеріали цивільної справи № 200/5548/16-ц з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська; надано іншим учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу.  
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 21 липня 2020 року касаційну скаргу ТОВ фірми «Консоль ЛТД» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2020 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ фірми «Консоль ЛТД»з підстав визначених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; надано іншим учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу.
 
У серпні 2020 року матеріали справи № 200/5548/16-ц надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2021 року справу № 200/5548/16-ц призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                          є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                 з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скаргаТОВ фірма «Консоль ЛТД» підлягає задоволенню, а касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3  підлягає відхиленню з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що протягом 2012-2013 років між ОСОБА_1 та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» укладено договори про пайову участь у фінансуванні будівництва багатофункціонального офісного центру з торговельною площею, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ).
 
Відповідно до умов цих договорів ОСОБА_1 як пайовик зобов`язався внести грошові кошти у якості паю на таких умовах:
 
- за договором від 28 серпня 2012 року № 0112/304-100 - 442 962,00 дол. США у строк до 20 вересня 2012 року;
 
- за договором від 28 серпня 2012 року № 0111/304-99 - 374 255,00 дол. США у строк до 20 вересня 2012 року;
 
- за договором від 15 січня 2013 року № 0049/304-96 - 630 450,00 дол. США у строк до 15 січня 2013 року;
 
- за договором від 15 січня 2013 року № 0048/304-95 - 449 350,00 дол. США в строк до 15 січня 2013 року.
 
У свою чергу ТОВ фірма «Консоль ЛТД» зобов`язалося організувати та закінчити будівництво з виділенням позивачу по закінченню будівництва об`єктів, зі створеної пайовиками та фірмою спільної часткової власності їх частки в натурі, у вигляді: 
 
- за договором від 28 серпня 2012 року № 0111/304-99 - офісне приміщення, будівельний № 1 в осях А-В:8-12 на 0-му поверсі, загальною проектною площею 151,08 кв. м, визначеною за внутрішніми розмірами приміщень частки пайовика, з оздобленням;
 
- за договором від 28 серпня 2012 року № 0112/304-100 - офісне приміщення, будівельний № 2 в осях А-В:7-12 на 1-му поверсі, загальною проектною площею 327,83 кв. м, визначеною за внутрішніми розмірами приміщень частки пайовика, з оздобленням;
 
- за договором від 15 січня 2013 року № 0049/304-95 - офісне приміщення, будівельний № 3 в осях А-В:7-12 на 2-му поверсі, загальною проектною площею 368,10 кв. м, визначеною за внутрішніми розмірами приміщень частки пайовика, з оздобленням;
 
- за договором від 15 січня 2013 року № 0048/304-96 - офісне приміщення, будівельний № 4 в осях А-В:6-12 на 3-му поверсі, загальною проектною площею 469,05 кв. м, визначеної за внутрішніми розмірами приміщень частки пайовика, з оздобленням.
 
Ці об`єкти розташовані на перетині АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до пункту 3.12 вказаних вище договорів достатніми підставами для підтвердження права ОСОБА_5 на пайову участь у будівництві об`єкта є: цей договір, підписаний сторонами та скріплений печатками обох сторін (для юридичних осіб), та документи (платіжні доручення, накладні та ін.), які підтверджують внесення паю в повному обсязі в межах строку, зазначеного в цьому договорі.
 
Згідно з довідками ТОВ фірма «Консоль ЛТД» позивач повністю вніс пайові внески, передбачені договорами.
 
Розпорядженням голови міста Дніпропетровська від 16 липня 2008 року № 1092 об`єкту було присвоєно адресу: АДРЕСА_1 , зі схемою адресації.
 
Будівництво розпочато на підставі наданого відповідачу дозволу на виконання будівельних робіт від 03 липня 2008 року № 216/01-08 та рішення Дніпропетровської міської ради від 31 жовтня 2007 року № 214/22 «Про передачу земельної ділянки на АДРЕСА_3 в оренду ПП «Плутон» для проектування та будівництва будівлі комерційного призначення».
 
Згідно з умовами зазначених вище договорів завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію мало відбутися у 2014 році.
 
Станом на 30 березня 2016 року загальна будівельна готовність об`єкта, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , становить  92 %. 
 
Оскільки ТОВ фірма «Консоль ЛТД»  не видало ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомості, останній подав до суду даний позов.
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із доведеності факту невиконання відповідачем умов договорів щодо передачі позивачу об`єктів нерухомого майна, який у повному обсязі сплатив пайові внески, що є підставою для визнання за ним права власності на таке майно.
 
Із такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій Верховний Суд повністю погодитись не може з огляду на таке.

 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та їх нормативно правове обґрунтування
 
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). 
 
Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.
 
Частиною другою статті 331 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
 
Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.
 
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
Відповідно до статті 18 Закону України «Про основи містобудування» реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій. Закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів забороняється.
 
За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до                    І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
 
Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.
 
Визнання ж права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.
 
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц.
 
Із матеріалів цієї справи вбачається та встановлено судом, що будівельна готовність об`єкта - багатофункціонального офісного центру з торговельно-виставковими площами «Цивілізація», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , - складає 92 %. 
 
Тобто даний об`єкт нерухомості до експлуатації в установленому порядку не прийнятий і не набув статусу нерухомого майна.
 
Суди першої та апеляційної інстанцій на вказане уваги не звернули і всупереч вимогам чинного цивільного законодавства України задовольнили позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на окремі приміщення вказаного об`єкта незавершеного будівництва, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Аргументи касаційної скарги ТОВ фірма «Консоль ЛТД» про те, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності та належним чином не повідомив його про             дату, час і місце судового засідання, Верховний Суд відхиляє оскільки, як           вбачається зі змісту журналу судового засіданняБабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (а. с. 71-72 т.1), яке відбулось 28 квітня 2016 року, на судовому засіданні був присутній представник відповідача ОСОБА_6 , який висловив позицію ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та визнав позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі. 
 
Посилання у касаційній сказі ТОВ фірма «Консоль ЛТД» на те, що ОСОБА_6 представляв відповідача на підставі скасованої довіреності, Верховний Суд також відхиляє, оскільки судами попередніх інстанцій таких обставин встановлено не було, а суд касаційної інстанції в силу положень частини першої статті 400 ЦПК України не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Крім того, Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_2 у процесі перегляду справи не довів належними та допустимими доказами, на якій правовій підставі та за яких обставин він набув у власність спірну нерухомість на АДРЕСА_1 , не підтвердив порушення свого права рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2020 року, тому підстав для задоволення його касаційної скарги немає.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткова перевірка чи оцінка доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, касаційна скарга ТОВ «Консоль ЛТД»  підлягає задоволенню, рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав, наведених у мотивувальній частині цієї постанови. 
 
Щодо клопотання ТОВ фірма «Консоль ЛТД» про закриття провадження у справі
 
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
 
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
 
У пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом та розгляду справи в судах попередніх інстанцій) передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
 
Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.
 
Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів передбачені Законом України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-XII).
 
У зв`язку з набранням чинності 19 січня 2013 року (за винятком окремих положень) Закону України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» Закон № 2343-XII викладено в новій редакції.
 
Згідно з пунктом 7 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2343-XII статтю 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом, далі - ГПК України) доповнено пунктом 7, відповідно до якого до підвідомчості господарських судів віднесено справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство.
 
Відповідно до Закону України від 02 жовтня 2012 року № 5405-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов`язань» розділ Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2343-XII доповнено пунктом 1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.
 
Таким чином, вирішуючи питання про визначення юрисдикції (предметної підсудності) справи у спорах фізичної особи з майновими вимогами до боржника, суди повинні враховувати положення пункту 1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2343-XII, вимоги статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України та брати до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника.
 
Порушення господарським судом справ про банкрутство боржника до 19 січня 2013 року не впливає на визначення юрисдикції цих спорів, і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства.
 
Аналогічний висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 456/20/16-ц, від 26 червня 2018 року у справі № 372/3584/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 541/459/17, від 29 травня 2019 року у справі № 14-146цс19, від 11 вересня 2019 року у справі №  14-370цс19 та інших, і підстав для відступу від нього не вбачається.
 
На час розгляду справи в суді першої інстанції жодних відомостей про порушення щодо ТОВ фірми «Консоль ЛТД» справи про банкрутство не надходило.
 
В апеляційному суді про вказану обставину зазначило ТОВ фірма «Консоль ЛТД», зокрема, повідомило в апеляційній скарзі (а. с. 100-103, т. 1), що ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 16 липня 2012 року у справі № 502-4/2325-2012 порушено провадження про банкрутство ТОВ фірми «Консоль ЛТД», про що внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний реєстр).
 
Витяг з Єдиного реєстру, який знаходиться на а. с. 123 - 126, т. 1, містить відомості, що 19 липня 2012 року порушено справу про банкрутство; підстава - за судовим рішенням про порушення провадження у справі про банкрутство від 16 липня 2012 року № 5002-4/2325-2012.
 
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.
 
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) ухвала Господарського суду Автономної Республіки Крим від 16 липня 2012 року у справі № 5002-4/2325-2012 оприлюднена 26 липня 2012 року за № 25301665.
 
Законом України від 22 грудня 2005 року № 3262-IV «Про доступ до судових рішень» (далі - Закон № 3262-IV) регулюються відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення ЄДРСР (стаття 1 цього Закону).
 
Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 3262-IV кожен має право повністю або частково відтворювати судові рішення, що проголошені судом прилюдно, у будь-який спосіб, у тому числі через оприлюднення в друкованих виданнях, у засобах масової інформації, створення електронних баз даних судових рішень.
 
Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до ЄДРСР (частина третя статті 6 Закону № 3262-IV).
 
Тобто на час розгляду справи суд апеляційної інстанції був поінформований про порушення справи про банкрутство ТОВ фірми «Консоль ЛТД» у 2012 році, що давало можливість розглянути справу в порядку цивільного судочинства. Відомості з ЄДРСР у розумінні вимог Закону № 3262-IV є достовірними.
 
Також у справі на а. с. 104-108, т. 1 знаходиться копія постанови Господарського суду Київської області від 04 серпня 2016 року про визнання боржника банкрутом, зі змісту якої вбачається, що ухвалою Господарського суду Київської області від 12 березня 2015 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ фірми «Консоль ЛТД».
 
Верховний Суд зазначає, що відповідно до статті 12 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та забезпечено розгляд: господарських справ Господарського суду Автономної Республіки Крим -- Господарським судом Київської області, а господарських справ Господарського суду міста Севастополя - Господарським судом міста Києва, господарських справ Севастопольського апеляційного господарського суду -Київським апеляційним господарським судом.
 
Тому порушення справи про банкрутство у 2012 році не впливає на визначення юрисдикції вказаної справи. З урахуванням предмета та обсягу позовних вимог, суб`єктного складу спору справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства і законно розглянута загальними судами.
 
Розподіл судових витрат
 
Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, із розподілу судових витрат.
 
Відповідно до змісту частин першої та другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
З огляду на вище викладене, висновок Верховного Суду щодо задоволення  касаційної скарги ТОВ фірми «Консоль ЛТД» та відмову у задоволенні позову, з позивача  ОСОБА_1 , підлягають стягненню такі судові витрати:
 
- на користь ТОВ фірми «Консоль ЛТД» - понесені на сплату судового збору за подачу касаційної скарги у розмірі 13 780,00 грн;
 
- на користь держави - понесені за розгляд апеляційної скарги ТОВ фірми «Консоль ЛТД» у розмірі 7 579,00 грн.
 
Оскільки касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3  залишено без задоволення, то підстав для розподілу судових витрат, понесенихОСОБА_2  у зв`язку з розглядом справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій, немає.
 
Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» про закриття провадження у справі залишити без задоволення.
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» задовольнити. 
 
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення. 
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва відмовити.  
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» судові витрати, понесені останнім на сплату судового збору за подачу касаційної скарги, у розмірі 13 780,00 грн.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати, понесені останньою за розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» у розмірі 7 579,00 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	О. В. Ступак	
 	     	
Судді:	І. Ю. Гулейков	
 	     	
 	С. О. Погрібний	
 	     	
 	Г. І. Усик      	
 	В. В. Яремко