ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22959/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Гарник К.Ю.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  29 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б.,
суддів:                              Грибан І.О.,
                                        Федотова І.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 - фізичної особи-підприємця до Головного управління ДПС у м.Києві  про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 - фізична особа - підприємець з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив суд:
- скасувати рішення Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві про анулювання реєстрації платника єдиного податку від 29 вересня 2017 року №200/26-58-13-02;
- зобов`язати Головне управління ДПС в м. Києві поновити реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи з 01 жовтня 2017 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на початку серпня 2020 року він дізнався, що у 2017 року Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві було прийнято рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку у зв`язку з наявністю в нього податкового боргу на перше число місяця протягом двох послідовних кварталів. Проте, вказане не відповідає дійсності, оскільки станом на день прийняття оскаржуваного рішення в нього був відсутній податковий борг, податкове зобов`язання відповідно до декларації платника єдиного податку за І півріччя 2016 року у розмірі 10 212,24 грн. ним було сплачено у встановлений законодавством строк. Разом з цим, позивач зазначає, податковим органом не проводилась документальна перевірка платника податку, що свідчить про порушення процедури прийняття оскаржуваного рішення.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року позов задоволено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням Головне управління ДПС у м. Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує обставини аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Зокрема, відповідач зазначає, згідно даних інтегрованої картки платника по єдиному податку з фізичних осіб на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів (а саме квітень-вересень 2017 року) у позивача був наявний борг, який виник у зв`язку з відсутністю інформації по сплаті в ІКП по єдиному податку згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за І півріччя 2016 року у розмірі 10212,24 грн. З огляду на зазначене, апелянт наголошує, що контролюючий орган мав всі законні підстави для прийняття оскаржуваного рішення. При цьому, апелянт зауважує, що у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів проведення перевірки для прийняття рішення законодавством не передбачено.
На підставі викладеного, апелянт стверджує, що ГУ ДПС у м.Києві по відношенню до позивача протиправних дій не вчинялось, а рішення прийнято відповідно до норм податкового законодавства. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Позивачем було подано до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній зазначає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а викладені у апеляційній скарзі доводи - такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Разом з цим, позивач стверджує, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору було правильно встановлено обставини справи та надано їм належну правову оцінку з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.
З огляду на викладені у відзиві обставини, позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з з 28 липня 2010 року позивач зареєстрований  як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних - осіб підприємців та громадських формувань та копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця (арк. 14,15).
Також, матеріалами справи підтверджується, що позивач перебував на спрощеній системі оподаткування з 01січня 2012 третьої групи за ставкою єдиного податку 5% доходу, про що свідчить свідоцтво платника податку Серії НОМЕР_1 (арк. 13).
28 липня 2016 року позивачем до контролюючого органу було подано податкову декларацію платника єдиного податку з фізичної особи - підприємця за звітний період - І квартал 2016 року, в якій самостійно визначено податкове зобов`язання у сумі 10212,24 грн (арк. 7, 8).
Вказане податкове зобов`язання було сплачено позивачем 10 серпня 2016 року,  що підтверджується наявною в матеріалах справи копією дубліката квитанції №Р24А120126736А08176 від 10 серпня 2016 року (арк. 6).
В той же час, відповідно до інтегрованої картки платника єдиного податку, у позивача, як платника єдиного податку станом на 01 квітня 2017 року був наявний податковий борг у розмірі 8749,42 грн, станом на 01 травня 2017 року - 8749,42 грн, станом на 01 червня 2017 року - 8914,61 грн, станом на 01 липня 2017 року - 8914,61 грн, станом на 01 серпня 2017 року - 8914,61 грн та станом на 01 вересня 2017 року - 9105,28 грн (арк. 43-46).
При цьому, в інтегрованій картці платника єдиного податку відсутня інформація по сплаті єдиного податку за І півріччя 2016 року, у зв`язку з чим рішенням Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві №200/26-58-13-02 від 29 вересня 2017 року анульовано реєстрацію платника податку - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з 01 жовтня 2017 року. Підставою для анулювання у рішенні зазначено: "наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів (ппп.8 пп. 298.2.3 п. 298 ст. 298 та пп. 3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України)", а документами, які підтверджують наявність підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку зазначено доповідну записку від 29 вересня 2017 року №26-58-13-02-12 (арк 9).
Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не спростовується апелянтом, про існування рішення Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві №200/26-58-13-02 від 29 вересня 2017 року позивач дізнався з листа Головного управління ДПС у м. Києві від 26 серпня 2020 року № 40595/ФОП/26-15-33-17-15 (арк. 10).
Вважаючи вказане рішення суб`єкта владних повноважень протиправним, позивач звернувся за захистом порушених прав та інтересів до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не було дотримано процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку, та матеріалами справи підтверджується своєчасна сплата позивачем єдиного податку за І півріччя 2016 року, що за висновком суду першої інстанції свідчить про відсутність правових підстав для анулювання реєстрації позивача, як платника єдиного податку, та прийняття з цих підстав оскаржуваного рішення. Також, суд першої інстанції погодився з позицією позивача щодо зобов`язання відповідача поновити реєстрацію позивача як платника єдиного податку третьої групи з 01 жовтня 2017 року та відновити відомості у реєстрі платників єдиного податку.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовано, зокрема, Податковим кодексом України.
Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений статтею 299 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
Згідно з положеннями пункту 3  пункту 299.10. статті 299 Податкового кодексу України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.
Відповідно до п.8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.
Згідно пункту 300.1 статті 300 Податкового кодексу України  платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.
Згідно пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Наведене в сукупності свідчить про те, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої групи у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.
Саме такий висновок був зроблений Верховним Судом та викладений у постанові від 21 травня 2020 року у справі № 820/5346/17.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, несплата позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання з єдиного податку протягом двох послідовних кварталів встановлена контролюючим органом на підставі аналізу даних в інтегрованій картці платника.
Разом з тим, як вірно було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив самостійно узгоджене податкове зобов`язання у розмірі 10212,24 грн, визначене ним у податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за звітний період - І квартал 2016 року, 10 серпня 2016 року.
Отже, з огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем своєчасно сплачено єдиний податок з фізичних осіб та станом на 29 вересня 2017 року, у зв`язку з чим у останнього був відсутній податковий борг зі сплати єдиного податку за І півріччя 2016 року.
Крім того, суд першої інстанції вірно зауважив, що в силу положень пункту  59.1 статті 59 Податкового кодексу України  відповідач зобов`язаний був надіслати позивачу податкову вимогу про сплату податкового боргу у разі його наявності, у спосіб, визначений    Податковим кодексом України, проте, матеріали справи не містять відомостей щодо вчинення таких дій контролюючим органом. Також, в матеріалах справи відсутні відповідні податкові повідомлення-рішення, якими би відповідач визначив такі грошові зобов`язання. 
Натомість, матеріали справи свідчать про те, що про наявність податкового боргу позивач дізнався лише з листа відповідача від 26 серпня 2020 року                                      №40595/ФОП/26-15-33-17-15.
Колегія суддів також враховує, що у спірному рішенні про виключення з реєстру платників єдиного податку підставою для анулювання реєстрації платника податків зазначена лише інформація про наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що виник у платника єдиного податку ппп.8 пп. 298.2.3 п. 298 ст. 298 та пп. 3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України та доповідна записка від 29 вересня 2017 року, проте, вказана інформація не є достовірною та спростовується наявними у справі доказами.
Крім того, контролюючим органом в оскаржуваному рішенні не зазначено, що воно прийнято на підставі акту перевірки, як того вимагає пункт 299.11 статті 299 Податкового кодексу України.
При цьому, посилання відповідача на те, що проведення такої перевірки не вимагається законом колегія суддів оцінює критично, з огляду на викладені вище вимоги чинного законодавства та правові висновки Верховного Суду, від відступу від яких у суду в даному випадку не має підстав. Разом з цим, колегія суддів вважає обґрунтованими посилання позивача, що не проведення такої перевірки фактично обмежило його можливості довести контролюючому органу відсутність у нього податкового боргу.
Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковим органом не було дотримано процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку, а матеріалами справи підтверджується своєчасна сплати позивачем єдиного податку за І півріччя 2016 року, що свідчить про відсутність правових підстав для анулювання реєстрації позивача, як платника єдиного податку, та прийняття з цих підстав оскаржуваного рішення.
При цьому, оскільки, що апелянтом у апеляційній скарзі не зазначено жодного доводу щодо неправомірності висновків суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління ДПС у м. поновити реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи з 01 жовтня 2017 року та враховуючи, що відповідно до приписів ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення у цій частині та разом з тим, погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказане зобов`язання відповідача вчинити певні дії є необхідним забезпеченням ефективного захисту порушених прав позивача.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, апелянтом не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано жодних належних та допустимих доказів які б свідчили про правомірність прийнятих ним рішень у межах спірних правовідносинах.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень є необґрунтованим та протиправним.
Отже, на підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.
У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи відповідача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді                                                                                І.О. Грибан

                                                                                          І.В. Федотов