ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 642/8624/19

провадження № 22-ц/818/720/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідачі – Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківжитло», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрестейт»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківжитло», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрестейт» про визнання укладеною додаткової угоди до договору за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківжитло» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2020 року, постановлене під головуванням судді Вікторова В.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 18 вересня 2020 року), -
в с т а н о в и в:
У грудні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківжитло», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрестейт» про визнання укладеною додаткової угоди до договору.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2020 року позов задоволено. Внесені зміни до Договору на пайову участь у будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями № 21/1 від 12.01.2006 року, шляхом визнання укладеною додаткової угоди до вказаного Договору в наступній редакції:
«Додаткова угода до Договору на пайову участь в будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями № 21/1 від 12.01.2006 року 

м. Харків 21 лютого 2019 року

ТОВ «Харківжитло», іменоване надалі «Товариство», в особі директора Гаращенко Руслана Олеговича, що діє на підставі Статуту, з одного боку, -
Громадянин ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 23.03.1998 р. Комінтернівським РВ ХМУ УМВСУ у Харківській області, іменований надалі «Пайовик», діючий на підставі повної і необмеженої дієздатності, з іншого боку, і ТОВ «Укрестейт», іменоване надалі «Новий Пайовик», в особі Директора ОСОБА_2 , що діє на підставі Статуту, з третьої сторони, при спільному згадуванні іменовані Сторони, а окремо Сторона, досягли домовленості про необхідність укладення цієї Додаткової угоди до Договору на пайову участь в будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями № 21/1 від 12.01.2006 року (далі по тексту Договір), про наступне:
1. Пайовик, керуючись правом, передбаченим п. 6.11 Договору, передає, а Новий пайовик приймає права і обов`язки за Договором, в результаті чого Новий пайовик стає Стороною Договору, в результаті чого Товариство зобов`язується виконати умови Договору на користь Нового пайовика.
2. Відповідно до п. 4.4. Договору, Пайовик оплачує на користь Товариства 2 204,76 грн., що становить 0,5% від суми договору 440 953,38 грн.
3. У момент підписання цієї Додаткової угоди, Пайовик передає Новому пайовику Договір, включаючи всі додатки до нього і підтвердження проведеної оплати Товариству, відповідно до п. 3.1. Договору.
4. Сторони затвердили, що Новий пайовик, протягом 5 (п`яти) банківських днів, наступних за днем підписання акту приймання-передачі, двостороннього письмового документу, підписаного ТОВ «Харківжитло» та ТОВ «Укрестейт», який посвідчує факт передачі Нежитлового приміщення у власність ТОВ «Укрестейт», здійснює доплату 385944,27 грн. (трьохсот вісімдесяти п`яти тисяч дев`ятисот сорока чотирьох тисяч гривень 27 коп.) на розрахунковий рахунок Товариства в банку.
5. Підписанням даної Додаткової угоди Сторони підтверджують факт проведення часткового розрахунку за Договором в розмірі 55 009,11 грн. (п`ятдесяти п`яти тисяч дев`яті гривень 11 коп.), здійсненого Пайщиком на користь Товариства.
6. В іншій частині умови Договору залишаються без змін.
7. Ця Додаткова угода складена в трьох примірниках, які мають однакову силу, по одному для кожної із Сторін.

Товариство ТОВ «Харківжитло» Гаращенко Р.О.

Пайовик Брунь О.М.

Новий пайовик
ТОВ «Укрестейт» Якименко О.С.».

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Харківжитло» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
В апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківжитло» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , судові витрати покласти на позивача.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, щосуд безпідставно втрутився у договірні правовідносини сторін та неправильно застосував положення ст. 651 та ст. 627 ЦК України. Крім того, до вимог позивача не застосовано строків позовної давності.
ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, просив відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для внесення змін до Договору на пайову участь у будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями № 21/1 від 12.01.2006 року, шляхом визнання укладеною додаткової угоди від 21.02.2019 року. Предметом Договору № 21/1 є інвестування з боку позивача власних коштів в будівництво будинку. З боку ТОВ «Харківжитло» єдиним обов`язком було будівництво будинку до вересня 2010 року та передача пайщику приміщень, загальною площею 204,8 кв.м. Проте ТОВ «Харківжитло» порушило істотні умови Договору та не виконало свій обов`язок. В свою чергу ОСОБА_1 , внаслідок невиконання свого зобов`язання відповідачем, був позбавлений результатів, на які розраховував при укладенні Договору, протягом більш ніж дев`яти років не отримав 204,8 кв.м. комерційної нерухомості. Будь-якої компенсації збитків чи виплати неустойки з боку ТОВ «Харківжитло» позивач не отримав. До спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги частини 2 статті 651 ЦК України.
Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 12 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Харківжитло» було укладено Договір № 21/1 на пайову участь в будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями (а.с.9-15 т.1).
За умовами вказаного Договору, ОСОБА_1 , який в договорі іменується Пайщиком, направляє в порядку пайової участі власні грошові кошти в сумі 440953,38 грн. на будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1 , і доручає ТОВ «Харківжитло», яке в договорі іменується Товариством, сформувати його частку в загальному майні пайщиків та забезпечити будівництво будинку.
Відповідно до умов Договору та додатків до нього, ТОВ «Харківжитло» зобов`язалось в строк до вересня 2010 року збудувати будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , ввести його в експлуатацію, та передати ОСОБА_1 за актом приймання-передачі Ѕ частину нежитлового приміщення в Будинку, відповідно до Додатку № 2 до Договору, загальною площею 204,8 кв.м.
На виконання Договору № 21/1 позивач здійснив на користь відповідача наступні платежі: 13.08.2008 року – 36 672,73 грн.; 16.09.2008 року - 9168,19 грн.; 14.10.2008 року - 9168,19 грн., всього 55 009,11 грн. 
Сторони не заперечують, що протягом 2006-2008 років відповідач здійснював будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Проте з кінця 2008 року будівництво було призупинено. Також в цей період позивач призупинив оплати за Договором № 21/1.
На час розгляду справи судом будівництво не завершено.
Пунктом 6.11. Договору № 21/1 передбачено, що пайщик має право передати свої права та обов`язки іншій особі за умови додержання наступних вимог:
-письмового звернення пайщика до ТОВ «Харківжитло» з повідомленням про передачу своїх прав та обов`язків іншій особі;
-сплати протягом трьох днів додаткових грошових коштів в розмірі 2204,76 грн., що складає 0,5% від ціни Договору, за передачу майнових прав;
-укладання тристоронньої Додаткової угоди про заміну сторони в зобов`язанні;
-передача Договору з додатками від пайщика новому пайщику.
З метою реалізації свого права, закріпленого в п. 6.11. Договору, ОСОБА_1 досяг домовленості з ТОВ «Укрестейт» про передачу своїх прав та обов`язків пайщика за договором про пайову участь у будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями № 21/1 від 12.06.2006 року ТОВ «Укрестейт» (а.с.19 т.1).
22 лютого 2019 року позивач направив на адресу ТОВ «Харківжитло» лист, датований 21 лютого 2019 року, з повідомленням про передачу своїх прав та обов`язків за Договором новому пайщику - ТОВ "Укрестейт" (а.с.20-21 т.1). Одночасно позивачем було направлено три примірники Додаткової угоди від 21 лютого 2019 року про передачу прав та обов`язків за Договором, вже підписані з його боку та ТОВ «Укрестейт». 
Додаткова угода від 21 лютого 2019 року містила домовленості про те, що новий пайщик, протягом п`яти банківських днів, наступних за днем підписання акту приймання-передачі Приміщення у власність нового пайовика, здійснює доплату коштів за Договором в розмірі 385 944,27 грн. на рахунок ТОВ «Харківжитло» в банку.
ОСОБА_1 також здійснив спробу сплати на розрахунковий рахунок ТОВ «Харківжитло», зазначений в Договорі № 21/1, додаткових грошових коштів в розмірі 2204,76 грн., що складає 0,5% від ціни Договору. Проте зазначені реквізити банківського рахунку виявились недійсними. Вищевказаний лист від 21 лютого 2019 року містив також прохання повідомити діючі банківські реквізити ТОВ «Харківжитло» для перерахування коштів відповідно до п. 4.4. та 6.11. Договору.
09 серпня 2019 року позивач  сплатив на банківський рахунок ТОВ «Харківжитло» 2204,76 грн. за заміну сторони у Договорі, відповідно до п. 4.4. Договору.
Проте ТОВ «Харківжитло», протягом 20-ти днів з моменту отримання листа від 21 лютого 2019 року, відповідь на пропозицію про укладення Додаткового договору від 21 лютого 2019 року не надав.
Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що наявні підстави для внесення змін до договору про пайову участь у будівництві жилого будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями № 21/1 від 12 січня 2006 року, шляхом визнання укладеною додаткової угоди від 21.02.2019 р про передачу позивачем майнових прав і обов`язків за Договором товариству з обмеженою відповідальністю «Укрестейт».
Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Частина 1 статті 626, ст. 627 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Конструкція договору про пайову участь у будівництві не закріплена спеціально цивільним законодавством України як окремий тип (вид) договорів. Відтак, договір про пайову участь у будівництві є договором, не передбаченим актами цивільного законодавства, що укладається сторонами на підставі частини 1 статті 6 Цивільного кодексу України та загальних положень статті 9 Закону України "Про інвестиційну діяльність", відповідно до яких сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. 
Основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності.
Частиною 1 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї сторони у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України).
Зважаючи на частину першу статті 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Матеріали справи свідчать про те, що пунктом 6.11. Договору № 21/1 від 12.01.2006 року на пайову участь в будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Харківжитло» (а.с.9-15 т.1) передбачено, що пайщик має право передати свої права та обов`язки іншій особі за умови додержання наступних вимог:
-письмового звернення пайщика до ТОВ «Харківжитло» з повідомленням про передачу своїх прав та обов`язків іншій особі;
-сплати протягом трьох днів додаткових грошових коштів в розмірі 2204,76 грн., що складає 0,5% від ціни Договору, за передачу майнових прав;
-укладання тристоронньої Додаткової угоди про заміну сторони в зобов`язанні;
-передача Договору з додатками від пайщика новому пайщику.
У пункті 13.2. Договору № 21/1 зазначено, що всі зміни та доповнення оформлюються додатковими угодами сторін у письмовій формі, які є невід`ємними частинами договору.
Натомість, Договір № 21/1 не містять положення, які б передбачали обов`язок ТОВ «Харківжитло» з укладення додаткових угод в порядку, передбаченому пунктом 6.11 Договору.
Тому можливість пайовика передати свої права та обов`язки за договором іншій особі обумовлюється згодою ТОВ «Харківжитло» на вчинення таких дій.
Відсутність такої згоди унеможливлює заміну пайовика.
Саме на таких умовах було укладено договір № 21/1 на пайову участь в будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями від 12 січня 2006 року.
Зазначена умова договору сторонами не оспорювалась, на даний час є дійсною.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про наявність підстав для внесення змін до договору № 21/1 від 12.01.2006 року на пайову участь в будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями, фактично зобов`язавши ТОВ «Харківжитло» укласти договір всупереч своєму волевиявленню.
При цьому колегія суддів зазначає, що право заінтересованої сторони передати спір на вирішення суду, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору, не означають, що суд має право визнати укладеним договір без передбаченого договором або законом обов`язку іншої сторони на укладення такого договору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.08.2019 року у справі №922/2743/18.
Свобода договору є загальною засадою цивільного законодавства, і ніхто не може бути зобов`язаний укласти договір без законодавчо встановлених підстав для цього.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З матеріалів справи убачається, що ані умовами Договору, ані законом не передбачено обов`язку ТОВ «Харківжитло» укласти спірну додаткову угоду всупереч своїй волі.
Виконання третіми особами, закріпленого у п. 6.11. Договору, порядку передачі прав та обов`язків іншій особі, також не може свідчити про виникнення у ТОВ «Харківжитло» обов`язку підписати спірну додаткову угоду.
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, - не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Посилання відповідача на застосування строків позовної давності не приймаються колегією суддів, оскільки відсутні підстави для задоволення позову, а в межах строків позовної давності підлягає захисту тільки порушене право.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2020 року слід скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківжитло», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрестейт» про визнання укладеною додаткової угоди до договору слід відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням задоволення вимог апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Харківжитло» підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 152,60 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківжитло» – задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2020 року – скасувати та ухвалити нове.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківжитло», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрестейт» про визнання укладеною додаткової угоди до договору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківжитло» судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 152,60 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 22.04.2021 року.