Справа № 134/592/21
Провадження № 22-ц/801/1137/2021 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кантониста  О. О.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року	Справа № 134/592/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.
Секретар: Кузьменко Б. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, 
Ухвалу постановила суддя Кантониста О. О.
Ухвалу постановлено у смт Крижополі Вінницької області
Повний текст ухвали складено 07 квітня 2021 року,

встановив:
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 6000 доларів США основного боргу з перерахунком суми, що підлягає сплаті у гривні за офіційним курсом долара США на день платежу, а також три проценти річних від простроченої суми за неправомірне користування коштами у сумі 10 016,14 грн.
Одночасно з позовною заявою позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, якою просив накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також на грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_2 , у межах розміру заявлених ним позовних вимог.
Свою заяву обґрунтував тим, що між ним та відповідачем виник спір щодо повернення коштів за договором позики. Враховуючи великий розмір заборгованості відповідача перед ним, не дочекавшись остаточного вирішення справи по суті, відповідач буде мати реальну можливість відчужити належне їй рухоме чи нерухоме майно, зняти грошові кошти та виїхати за межі України з метою ухилення від виконання зобов`язань, покладених не неї майбутнім рішенням суду, що в свою чергу може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , пославшись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову та накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також на грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_2 , у межах розміру заявлених позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не врахував, що метою забезпечення позову є гарантія для позивача в майбутньому реального виконання прийнятого судом рішення у разі задоволення позову; суд не надав оцінки обґрунтованості його доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, не з`ясував належним чином співмірність виду забезпечення позову заявленим вимогам. 
Відповідач ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не надала.
В судове засідання учасники справи не з`явилися.
Представник позивача надіслав до суду заяву, якою просив розглянути апеляційну скаргу у відсутність позивача і його представника адвоката Вітвіцького О. Ю., вказавши також, що в апеляційній скарзі викладені всі аргументи та позиція з приводу незаконності оскаржуваної ухвали суду, інших доповнень не мають. Апеляційну скаргу підтримують і просять її задовольнити.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів наявності у відповідача будь-якого нерухомого чи рухомого майна, банківських рахунків, грошових коштів, а отже, відсутні відомості, на яке саме належне відповідачу майно позивач просить накласти арешт, відомості щодо вартості такого майна, у зв`язку з чим неможливо встановити, що накладення арешту на майно буде співмірним із заявленими позивачем вимогами. Крім того, позивачем не надано доказів того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову (ч. 1). Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.
Частиною третьою цієї статті передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно роз`яснень у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за договором позики в сумі 6000 доларів США, що на день подання позову було еквівалентно 166 935,60 грн., та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 10 016,14 грн. (ціна позову – 176 951,74 грн.).
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначив те, що відповідач має перед ним заборгованість за договором позики в сумі 6000 доларів США, а також вона зобов`язана сплатити три проценти річних від простроченої суми за неправомірне користування коштами в сумі 10 016,14 грн., проте добровільно повернути борг відмовляється. У випадку невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та кошти відповідача у межах розміру заявлених позовних вимог відповідач буде мати можливість відчужити належне їй на праві власності майно та зняти грошові кошти з банківських рахунків, що в свою чергу може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про стягнення боргу може бути утрудненим або взагалі неможливим.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.
Враховуючи те, що між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за договором позики, обраний позивачем вид забезпечення позову, а саме: накладення арешту на майно та кошти відповідача у межах розміру заявлених вимог, є співмірним із заявленими позивачем вимогами, а посилання позивача у заяві про забезпечення позову на те, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та кошти відповідача у межах розміру заявлених позовних вимог відповідач буде мати можливість відчужити належне їй на праві власності майно та зняти грошові кошти з банківських рахунків, що в свою чергу може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову, є обґрунтованими.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів того, що невжиття зазначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Також є помилковим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову з підстав ненадання позивачем належних та допустимих доказів наявності у відповідача будь-якого нерухомого чи рухомого майна, банківських рахунків, грошових коштів, що позбавляє суд можливості встановити, що накладення арешту на майно буде співмірним із заявленими позивачем вимогами.
У заяві про забезпечення позову позивач просив накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, що належать відповідачу в межах розміру заявлених позовних вимог. Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом (ч. 1 ст. 157 ЦПК України) і підлягає виконанню в примусовому порядку державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» і саме на нього буде покладено обов`язок щодо встановлення майна і коштів у боржника, накладення арешту на майно та кошти боржника у розмірі зазначеної в ухвалі про забезпечення позову суми.
Заявлений позивачем вид забезпечення позову, а саме: накладення арешту на майно та кошти відповідача в межах розміру заявлених позовних вимог, виходячи із суті спірних правовідносин, є співмірним із заявленими позивачем вимогами, має тимчасовий характер і діє до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. 
Відповідач у встановлений апеляційним судом строк відзиву на апеляційну скаргу не надала та не довела, що застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне їй майно і грошові кошти матиме наслідком порушення прав та охоронюваних законом інтересів відповідача чи інших осіб, які не є учасниками справи.
За таких обставин апеляційний суд приходить висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову, у зв`язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Накласти арешт на належне ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІПН НОМЕР_1 ; яка проживає по АДРЕСА_1 ) на праві власності рухоме та нерухоме майно, а також на грошові кошти, що їй належать, в межах розміру позовних вимог – в сумі 176 951,74 грн. (сто сімдесят шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят одна гривня сімдесят чотири копійки).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. В. Міхасішин