Ухвала 
Іменем України   
 
06 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 642/6075/17
провадження № 61-4723ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,                    Зайцева А. Ю.,                
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від  22 лютого 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про визнання права власності на сарай з льохом за набувальною давністю,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного суду від 04 травня 2020 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11березня 2020 року залишено без змін.
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до судуіз заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду                       м. Харкова від 11 березня 2020 року. 
В обґрунтування заяви посилався на те, що 08 липня 2020 року він звернувся до голови Харківської міської ради з заявою про виділення йому земельної ділянки для обслуговування та експлуатації сараю з льохом НОМЕР_1 у дворі будинку    АДРЕСА_1 , право власності за набувальною давністю на який він просив визнати у даній цивільній справі
13 серпня 2020 року він отримав відповідь заступника Департаменту начальника відділу підготовки розпорядчих актів від 06 серпня 2020 року              № К-4-25216/1-20.08-31, в якій зазначалось про те, що для збереження об`єкта самочинного будівництва необхідно подати клопотання на ім`я міського голови за формою згідно з додатком № 1 до Порядку, а питання збереження сараю з льохом може бути розглянуто за умови надання повного пакету відповідних документів. 
Вважав, що в даній відповіді не надано правової оцінки всім наданим ним документам та не роз`яснено, які документи з зазначеного переліку ним вже надано, а які потрібно додатково надати, що є упередженістю до нього.
Вказував, що під час судового розгляду Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» відмовилось надати йому та суду наявну технічну документацію на даний сарай з льохом.
Посилався на те, що згідно акту приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність від 22 жовтня 2001 року, затвердженого головою виконкому Ленінської районної ради м. Харкова, підприємство, установа чи організація, в повному господарському віданні або в оперативному управлінні якої перебував будинок передала, а виконком Ради прийняв документацію, зокрема, схеми надвірних прибудинкових мереж та внутрішніх технічних засобів.
Зазначав, що він не має можливості надати всі документи, які передбачені                    п. 3.1. Порядку вирішення питань, пов`язаних із самочинним будівництвом, затвердженим рішенням 20 сесії Харківської міської ради 7 скликання від                    20 червня 2018 року № 1131/18 для збереження об`єкта. Він не може надати повний пакет документів без ухвалення рішення про визнання права власності на сарай з льохом за набувальною давністю. 
Вважає, що саме зазначена відповідь є істотною обставиною, що не була встановлена судом та не була відома особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, тому наявна підстава для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.
Посилаючись на викладене, просив скасувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю на сарай з льохом НОМЕР_1 у дворі будинку    АДРЕСА_1 .
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підстави для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відсутні, оскільки вказані заявником обставини, не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Постановою Харківського апеляційного суду від  22 лютого 2021 року ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2020 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвала місцевого суду є законною, обґрунтованою, відповідає обставинам справи, постановлена з додержанням вимог процесуального права, а підстави для її скасування - відсутні.
21 березня 2021 року  ОСОБА_1  подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргуна ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від  22 лютого 2021 року.
 
В касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що при розгляді скарги судами неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовані норми права.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів. 
Суди установили, що у листопаді 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про визнання права власності на сарай з льохом за набувальною давністю, в якій просив визнати за ним право власності на його сарай з льохом у дворі будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований за НОМЕР_1 в журналі реєстрації сараїв і льохів на території дільниці № 26 Холодногірського району Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Харківської міської ради за квартирою АДРЕСА_2 , за набувальною давністю.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 04 травня 2020 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
08 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до голови Харківської міської ради з заявою про виділення йому земельної ділянки для обслуговування і експлуатації сараю з льохом НОМЕР_1 у дворі будинку АДРЕСА_1 .
Відповіддю Департаменту містобудування та архітектури виконавчого комітету Харківської міської ради № К-4-25216/1-20.08-31 від 06 серпня 2020 року роз`яснено, що згідно пункту 3.1 Порядку вирішення питань, пов`язаних із самочинним будівництвом, затвердженого рішенням 20 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20 червня 2018 року № 1131/18 для збереження об`єкта самочинного будівництва подається клопотання на ім`я міського голови за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. На даний час ОСОБА_1 не надано документів у відповідності до пункту 3.1 вищезазначеного Порядку, тому питання збереження сараю з льохом може бути розглянуто за умови надання повного пакету документів.
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року за нововиявленими обставинами.
Як на підставу для задоволення вказаної заяви посилався на відповідь Департаменту містобудування та архітектури виконавчого комітету Харківської міської ради № К-4-25216/1-20.08-31 від 06 серпня 2020 року.
Вважав, що вказана відповідь надана без правової оцінки наданих ним документів та з вимогою надати оформлену в установленому порядку копію документа, що засвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна у разі самочинно виконаних будівельних робіт із розширення, реконструкції самочинного будівництва господарських будівель та споруд, і є істотною обставиною.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Встановивши, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 не є нововиявленими, суди попередніх інстанцій зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду                м. Харкова від 13 листопада 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від  22 лютого 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про визнання права власності на сарай з льохом за набувальною давністю.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Є. В. Коротенко
 
                                                                                                                В. С. Жданова
                                                                                                  
                                                                                                                 А. Ю. Зайцев