ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 813/4346/17
адміністративне провадження № К/9901/50719/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Шарапи В.М.,
суддів – Желєзного І.В., Чиркіна С.М.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2018 року у складі судді Костецького Н.В. та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Ільчишин Н.В. (головуючий), суддів: Макарика В.Я., Шинкар Т.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
ОПИСОВА ЧАСТИНА          
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
1. У листопаді 2017 року позивач звернулася до суду з позовом у якому просила:
1.1 – визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у видачі ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого старшого солдата військового резерву Національної Гвардії України ОСОБА_2 посвідчення на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379;
1.2 – зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби".                         
2. Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 11 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року, позов задовольнив.
Визнав протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у видачі ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого старшого солдата військового резерву Національної Гвардії України ОСОБА_2 посвідчення на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379.
Зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_2 видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого.
2.1 Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив із того, що у ході судового розгляду справи підтверджено право позивачки на отримання відповідного посвідчення   члена сім`ї загиблого на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому відмова відповідача у видачі такого посвідчення є протиправною.
3. Судами попередніх інстанцій встановлено:
3.1 Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії України (по стройовій частині) від 5 січня 2015 року №1дск, уважати таким, що вибув у службове відрядження старшого солдата резерву ОСОБА_2 , санітара 3 відділення 3 взводу оперативного призначення 3 роти оперативного призначення батальйону оперативного призначення, до (м.Слов`янська) Донецької області для виконання завдань визначених Законом України «Про боротьбу з тероризму» (для участі в антитерористичній операції), згідно розпорядження НПТУ НГУ від 1 січня 2015 року №1/2-1 ДСК з 4 січня 2015 року.
3.2 Виконавчим комітетом Цибрілівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області складено актовий запис від 5 січня 2015 року №3 про смерть ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 .
3.3 Відповідно до акту нещасного випадку (у тому числі поранення) від 4 березня     2015 року №10/15, затвердженим начальником Північного територіального управління Національної гвардії України генерал – майором ОСОБА_3 , встановлено, що нещасний випадок із старшим солдатом резерву ОСОБА_2 , стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.
3.4 Відповідно до постанови ВЛК ГУ МВС України в м. Києві від 13 березня 2015 року №15/15, вбачається, що травма ОСОБА_2 , 1966 р. народження – тупа травма тулуба з розривом печінки, гостра кровотеча (5 січня 2015 року), що призвела до смерті, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
3.5 Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії України (по стройовій частині) від 25 березня              2015 року №58 старшого солдата резерву ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
3.6 Указом Президента України від 27 червня 2015 року №365/2015 старшого солдата резерву ОСОБА_2 нагороджено – орденом “За мужність” ІІІ ступеня (посмертно).
3.7 Згідно з Витягом з Протоколу №2 засідання комісії Львівського облвійськкомату з розгляду матеріалів про визнання права на отримання посвідчення “Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби” від 27 листопада 2015 року комісія ухвалила відмовити родичам загиблого старшого солдата резерву ОСОБА_2 у видачі посвідчення, оскільки проходження служби у військовому резерві не є видом військової служби відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та згідно з ПКМ від 25 травня 1993 року №379 підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця , а не резервіста.
3.8 Позивач звернулась до Львівського обласного військового комісаріату з заявою щодо видачі посвідчення «Член сім`ї військовослужбовець, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби».
3.9 Листом від 18 жовтня 2017 року №9417 Львівський обласний військовий комісаріат повідомив ОСОБА_1 , що підстав для розгляду заяви повторно немає.
3.10 Уважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
4. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Львівський обласний військовий комісаріат звернувся із касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
4.1 На обґрунтування касаційної скарги скаржник вказує на те, що дія постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в цій частині поширюється лише на військовослужбовців та членів їх сімей.
Скаржник вказує, що проходження служби у військовому резерві резервістами та проходження військовослужбовцями військової служби є різними поняттями, у зв`язку з чим на членів сім`ї ОСОБА_2 дія Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюється.
5. Позивач відзив на касаційну скаргу не подав.
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
6. Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
7. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
8. Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
9. Відповідно до статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
10. Частиною дев`ятою цієї статті визначено, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
11. Відповідно до частини першої статті 2 цього ж Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаних із захистом Вітчизни.
12. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 13 березня 2014 року № 876-VII «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України комплектується військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом та за призовом.
13. Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про Національну гвардію України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їхніх сімей, працівників,   резервістів   Національної гвардії України, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби (виконання обов`язків служби у військовому резерві) або постраждали в полоні у ході бойових дій (війни), в умовах правового режиму надзвичайного стану, під час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.
14. Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
15. Дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори,   і членів їх сімей   (пункт 3 частини першої статті 3).
16. Відповідно до частини тринадцятої статті 14 цього Закону особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.
17. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є дружиною загиблого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 3 грудня           1992 року, а тому є членом сім`ї резервіста і на неї поширюється дія Закону          №2011-XII.
18. Закон України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі – Закон №3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
19. Відповідно до статті 4 цього Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
20. Статтею 6 Закону №3551-XII визначаються особи, які належать до учасників бойових дій, зокрема пункт 19: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань,   які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
21. Статтею 10 цього Закону визначено, що батьки та діти учасників бойових дій, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання іншого обов`язку військової служби (службових обов`язків) визначені як особи, на яких поширюється чинність даного Закону.
22. Судами встановлено, що 21 вересня 2015 року управлінням соціального захисту Миколаївської РДА ОСОБА_1 було видано посвідчення Серії НОМЕР_3 , відповідно до якого вона має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.
23. З огляду на вказані вище норми та встановлені по справі обставини, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачка є членом сім`ї загиблого ветерана війни - резервіста Північного територіального управління Національної гвардії України ОСОБА_2 на якого поширюється дія Закону №2011-XII.
24. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня         1993 року №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками №1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.
25. Зі змісту вказаної вище постанови вбачається, що вона встановлює лише форму та порядок видачі посвідчень на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.
26. Натомість статтею 3 Закону №2011-XII визначено перелік осіб, які мають право на отримання таких посвідчень.
27. З огляду на те, що позивачка відноситься до осіб, визначених статтею 3 Закону №2011-XII, вона має право на отримання посвідчення у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379.
28. Доводи касатора про те, що ОСОБА_2 проходив службу у резерві, а тому на нього не поширюються норми Закону №2011-XII спростовуються встановленими по справі обставинами.
29. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від                   17 березня 2021 року (справа №813/3083/17).
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від            15 січня 2020 року №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 139, 341, 343, 349, 351, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд –
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Шарапа
Судді:                                                                                                              І.В. Желєзний                                                                                                                        С.М. Чиркін