ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України

03 червня 2021 року

м. Харків

справа № 953/1415/20
провадження № 22-ц/818/2230/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Хорошевського О.М,

учасники справи:

позивач  ОСОБА_1 ,

відповідач  ОСОБА_2 , 

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 а на рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2020 року, постановлене під головуванням судді Лях М.Ю., в залі суду в м. Харкові,-
в с т а н о в и в:
В січні 2020 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що не була покрита страховим відшкодуванням, суму у розмірі 44 879 грн. 10 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова повернути ОСОБА_1 переплачений судовий збір у розмірі 965,70 грн., що був сплачений ОСОБА_1 23.01.2020 року (номер платежу НОМЕР_1 ) на рахунок УДКСУ у Київському районі м. Харкова за подачу позовної заяви до Київського районного суду м. Харкова. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що у висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 24418 від 09.12.2019 року Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса не визначена наявність причинного зв`язку між наявними пошкодженнями автомобілю позивача та дорожньо-транспортної пригоди, результатом якої стали пошкодження. Фактичним і єдино належним доказом суми матеріальної шкоди є лише оцінка шкоди, яка була виконана спеціалістами АТ «СК АРКС», яке сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 100000,00 грн.. Матеріали справи не містять доказів того, що позивачу не була здійснена виплата всієї суми страхового відшкодування, претензій відносно виплати суми страхового відшкодування до страхової компанії позивачем не заявлялись. Таким чином суд помилково стягнув з відповідача на користь позивача суму шкоди у розмірі 44879,10 грн.
ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачу внаслідок ДТП, яка сталася 14 жовтня 2019 року, спричинено матеріальну шкоду в розмірі 141589,63 грн. також позивач поніс витрати за проведення автотоварознавчого експертного дослідження та комісія банку під час його сплати – 2649,47 грн.; направлення рекомендованих повідомлень на адресу ОСОБА_2 про час та місце проведення автотоварознавчого дослідження – 64,00 грн.; отримання двох копій постанови Нововодолазького районного суду Харківської області – 76,00 грн.; вартість роботи щодо зняття та установки бамперу заднього для огляду страховим комісаром - 400 грн.; роздруківка у відділенні ПАТ «ПриватБанк» розрахунку сплаченого страхового відшкодування – 100 грн.. Розмір страхового відшкодування, виплачений страховою компанією становить 100000 грн. Вказаної суми недостатньо для повного відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 44879,10 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 14.10.2019 року на автошляху «М-18» смт Нова Водолага Харківської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Volkswagen Polo, р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , та Opel Movano, р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови Нововодолазького районного суду Харківської області від 18.12.2019 року у справі №631/1133/19, ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340,00 грн.
Згідно положень ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З 31.01.2019 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як власника транспортного засобу Volkswagen Polo, р.н. НОМЕР_2 , застрахована в АТ «СК» АРКС». 
15.10.2019 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 було здійснено огляд автомобіля «Opel Movano», д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_1 , пошкодженого в результаті дорожно-транспортної пригоди 14.10.2019 року, що підтверджується протоколом огляду колісного транспортного засобу №950.
Згідно з Висновком експертного авто товарознавчого дослідження № 24418 від 09.12.2019 року Харківського науково – дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф .М.С. Бокаріуса, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Opel Movano», д.н.з. НОМЕР_3 , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, станом на 14.10.219 року становить 141 589,63 грн.
Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що винним у ДТП, яка сталася 14 жовтня 2019 року, є відповідач. Сума відновлювального ремонту його автомобіля після ДТП, є значно більшою ніж відшкодовано страховою компанією. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою з урахуванням зменшення позовних вимог становить 44879,10 грн. Вважає, що вказана сума підлягає стягненню з відповідача на його користь. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В деліктному зобов`язанні діє принцип відшкодування шкоди в повному обсязі (ст.ст.22, 1166 ЦК України).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Водночас принципи регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Тобто винятком із загального правила вважається страхування відповідальності, суть і призначення якого саме й полягає в тому, що страховик згідно з договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів бере на себе обов`язок відшкодувати третім особам шкоду, завдану страхувальником.
Відшкодовуючи шкоду за боржника, його страховик здійснює страхову виплату - страхове відшкодування лише в межах страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Тобто у такому разі потерпілий має право звернутися безпосередньо до страхувальника (завдавала шкоди, відповідальної особи) з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З метою захисту інтересів потерпілого згідно з положеннями статті 1194 ЦК України на страхувальника (боржника) покладається додаткова - субсидіарна відповідальність, яка застосовується у випадку, коли в зобов`язанні беруть участь два боржники, один з яких є основним, а другий - додатковим (субсидіарним). При цьому основним боржником є саме страховик, який за договором цивільно-правової відповідальності зобов`язався відшкодувати третім особам шкоду, завдану його страхувальником, а субсидіарним (додатковим) - сам боржник.
Згідно зі ст. 619 ЦК України субсидіарний боржник несе відповідальність перед кредитором додатково до відповідальності основного боржника. Тобто потерпіла особа має право висувати вимогу до субсидіарного боржника не одразу, а лише в тому випадку, якщо цю вимогу не задовольнив основний боржник.
Отже, якщо у деліктному зобов`язанні боржників декілька, один з яких є основним - страховик, а другий - додатковим (субсидіарним - винна особа, страхувальник), між якими укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності, і потерпіла особа не отримала від основного боржника страховика відшкодування шкоди в повному обсязі, то потерпіла особа в майбутньому може звернутися в порядку ст.1194 ЦК України до субсидіарного боржника за відшкодуванням різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в межах ліміту відповідальності страховика. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.
Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється, якщо отриманого страхового відшкодування недостатньо для відшкодування шкоди в повному обсязі.
Сплата страховиком АТ «СК «АРКС» страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності не припинило деліктного зобов`язання по відшкодуванню позивачу шкоди в повному обсязі та не позбавляє позивача права отримати понесені збитки за рахунок винної особи.
Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) ( п.1 ч.2 ст.22 ЦК України).
Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Отже, винна у дорожньо-транспортній пригоді особа повинна відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту транспортного засобу. Вартість відновлювального ремонту є збитками, які підлягають відшкодуванню винною особою в повному обсязі, без урахування коефіцієнту фізичного зносу, за мінусом сплаченого страховиком винної особи страхового відшкодування.
Матеріали справи свідчать про те, що згідно з Висновком експертного авто товарознавчого дослідження № 24418 від 09.12.2019 року Харківського науково – дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф .М.С. Бокаріуса, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Opel Movano», д.н.з. НОМЕР_3 , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, станом на 14.10.2019 року становить 141 589,63 грн.(а.с.72-75).
Доказів на спростування вказаного висновку - матеріали справи не містять.
Надані позивачем копії квитанцій (а.с.19-23) свідчать про те, що позивач також поніс витрати за проведення автотоварознавчого експертного дослідження та комісія банку під час його сплати – 2649,47 грн.; направлення рекомендованих повідомлень на адресу ОСОБА_2 про час та місце проведення автотоварознавчого дослідження – 64,00 грн.; отримання двох копій постанови Нововодолазького районного суду Харківської області – 76,00 грн.; вартість роботи щодо зняття та установки бамперу заднього для огляду страховим комісаром - 400 грн.; роздруківка у відділенні ПАТ «ПриватБанк» розрахунку сплаченого страхового відшкодування – 100 грн.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідачем не надано доказів на спростування розміру матеріальної шкоди, що спричинено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Посилання апелянта на те, що у висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 24418 від 09.12.2019 року Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса не визначена наявність причинного зв`язку між наявними пошкодженнями автомобілю позивача та дорожньо-транспортної пригоди, результатом якої стали пошкодження, колегією суддів не приймається до уваги. Оскільки при проведенні вказаного автотоварознавчого дослідження не ставилось питання про наявність причинного зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою та пошкодженнями. Доказів, що пошкодження, оцінені у висновку експерта, не пов`язані із дорожньо-транспортною пригодою за участі відповідача, матеріали справи не містять. Відповідачем не надано доказів того, що майнова шкода, розрахована експертом, не пов`язана з дорожньо-транспортною пригодою.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов правильного висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 44897,10 грн..
Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 а - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                                 О.В. Маміна

Судді:                                                           Н.П. Пилипчук 

                                                     О.М. Хорошевський