ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 120/1565/19-а
адміністративне провадження № К/9901/473/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Усенко Є.А.,
суддів: Гімона М.М.,  Гусака М.Б., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Вінницькій області (правонаступник Головного управління ДФС у Вінницькій області) на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.08.2019 (суддя Слободонюк  М.В.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 (головуючий суддя Капустинський М.М., судді: Охрімчук І.Г., Смілянець  Е.С.),
У С Т А Н О В И В:
У серпні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ФОП      ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач, ГУ ДФС), в якому просила визнати протиправними та скасувати:
- податкові повідомлення-рішення від 08.05.2019: №0015041305 - про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму 620' 402,50 грн, в тому числі: податкове зобов`язання - 496' 322,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 124' 080,50 грн; №0014911305 - про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 510,00 грн; №0014921305 - про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем ''податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування'' у розмірі 510,00 грн; №0014951305 - про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 573' 948,38 грн, в тому числі: податкове зобов`язання - 459' 158,70 грн, штрафні (фінансові) санкції - 114' 789,68 грн;
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) від 08.05.2019 №Ф-0000101305 у розмірі 157' 713,60 грн;
- рішення від 08.05.2019 №0000111305 - про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого внеску у розмірі 24' 128,06 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що висновки контролюючого органу в акті перевірки від 09.04.2019 №1260/1305/ НОМЕР_1 про порушення нею вимог податкового законодавства є помилковими та не відповідають фактичним обставинам, а прийняті на підставі акта перевірки рішення протиправні. На обґрунтування цих доводів зазначила, що підприємницьку діяльність не здійснювала, як фізична особа-підприємець не реєструвалась, об`єкти нерухомого майна (побудовані нею будинки за власні кошти та кошти її родини) продала як фізична особа, у зв`язку з чим отриманий нею від операцій з продажу дохід не може оподатковуватися за правилами оподаткування доходу фізичної особи-підприємця. Позивачка вказувала, що з доходу від продажу нерухомого майна сплатила всі належні податки та збори (обов`язкові платежі), що перевірено нотаріусом перед нотаріальним посвідченням договорів купівлі-продажу.
Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 09.08.2019, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019, позов задовольнив: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 08.05.2019 №0015041305, №0014911305, №0014921305, №0014951305, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 №Ф-0000101305, рішення від 08.05.2019 №0000111305.
Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_1 не зареєстрована як фізична особа-підприємець, а тому норми Податкового кодексу України (далі - ПК), які встановлюють правила оподаткування доходу фізичної особи-підприємця не підлягають застосуванню при визначенні позивачці суми податкових зобов`язань з доходу, отриманого від продажу об`єктів нерухомого майна.
ГУ ДФС подало до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на судові рішення у цій справі.
У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, контролюючий орган, зокрема посилається на те, що будівництво та подальший продаж ОСОБА_1 продовж 2016-2018 років 20-ти об`єктів нерухомого майна на загальну суму 3' 531' 990,00 грн є підприємницькою діяльністю, оскільки такі операції здійснювалися позивачкою систематично та з метою отримання прибутку.
Позивачка у відзиві на касаційну скаргу просила залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Зокрема, позивачка зазначає, що за змістом норм статті 172 ПК фізична особа має право здійснювати неодноразовий продаж об`єктів нерухомого майна за відсутності обов`язку щодо реєстрації суб`єктом підприємницької діяльності. Також позивачка зауважує, що відповідач при визначенні оподатковуваного доходу (бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб та нарахування єдиного внеску) виходив лише з отриманого нею доходу від продажу об`єктів нерухомого майна без врахування її витрат на придбання цих об`єктів.
Крім того, позивачка вказала, що Вінницький районний суд Вінницької області постановою від 25.07.2019 у справі №128/1331/19 закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення, відкрите відносно неї за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). 
Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України ''Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ'' від 15.01.2020 №460-ІХ, відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону.
Верховний Суд перевірив обґрунтованість наведених у касаційній скарзі доводів, обґрунтування заперечень позивача щодо вимог касаційної скарги, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
У судовому процесі встановлено, що ГУ ДФС провело документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.
За результатами податкової перевірки складено акт від 09.04.2019 №1260/1305/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки), в якому зроблені висновки про порушення позивачкою:
- статті 58, частини шостої статті 128 Господарського кодексу України (далі - ГК), що полягало у здійсненні господарської діяльності без державної реєстрації суб`єктом підприємницької діяльності (фізичною особою-підприємцем; далі - ФОП) та без ведення обліку результатів підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства;
- статті 18 Закону України ''Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань'' від 15.05.2003 № 755-IV, що полягало у не поданні державному реєстратору документів для державної реєстрації фізичної особи-підприємця;
- підпункту ''а'' пункту 176.1 статті 176, пунктів 44.1, 44.3 статті 44 ПК, що полягало у не наданні книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального оподатковуваного доходу при здійсненні контрольного заходу податковим органом;
- підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК, що полягало у несвоєчасному поданні декларацій про майновий стан та доходи за 2016, 2017 та 2018 роки;
- пункту 177.2 статті 177 ПК, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 459' 158,70 грн, в тому числі: за 2016 рік - 30' 976,40 грн, за 2017 рік - 84' 695,00 грн, за 2018 рік - 343' 487,30 грн;
- пунктів 1, 4 частини другої статті 6 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), що полягало у неподанні звітності з єдиного соціального внеску за 2016, 2017 та 2018 роки;
- пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI, що полягало у заниженні єдиного внеску на загальну суму 157' 713,60 грн, в тому числі: за 2016 рік - 15' 960,00 грн, за 2017 рік - 51' 667,00 грн, за 2018 рік - 90' 096,60 грн;
- пункту 183.2 статті 183, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 200.1 статті 200 ПК, що призвело до заниження суми податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 496' 322,00 грн;
- підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК, що призвело до заниження військового збору на 779,85 грн.
Аналізуючи інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за 2016 - 2018 роки та інформацію на офіційному сайті Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, ГУ ДФС встановило, що ОСОБА_1 на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки та дозвільних документів щодо будівництва житлових об`єктів збудувала 20-ть об`єктів нерухомості - житлових та дачних будинків, які в подальшому продала за договорами купівлі-продажу на загальну суму 3' 531' 990,00 грн, в тому числі: в 2016 році - 3 об`єкти на загальну суму 238' 280,00 грн, у 2017 році - 8 об`єктів на загальну суму 651' 500,00 грн та в 2018 році - 9 об`єктів на загальну суму 2' 642' 210,00 грн.
Договори купівлі-продажу посвідчені приватними нотаріусами Радіоновою Н.В. , Байлемою І.Д. , Смірновою А.О. , Нідзельською І.Є. , Павліченко І.Г. , а інформація про такі договори, включаючи інформацію про їх вартість та суму сплаченого податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 5% згідно з пунктом 172.2 статті 172 ПК, подана до контролюючого органу за місцем розташування робочого місця приватного нотаріуса в порядку, встановленому розділом IV ПК для податкового розрахунку.
Інформація щодо сплати позивачкою податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5% при отриманні доходу від продажу будинків підтверджується розрахунковими документами (квитанціями) та узгоджується з показниками поданої вищезазначеними приватними нотаріусами податкової звітності (форма 1-ДФ). Продаж ОСОБА_1 20-ти об`єктів нерухомого майна впродовж 2016-2018 років ГУ ДФС кваліфікувало як підприємницьку діяльність з тих підстав, що продаж здійснювався позивачкою систематично, послідовно та з метою отримання прибутку. Відтак, згідно з висновком ГУ ДФС в акті перевірки, позивачка зобов`язана була зареєструватися фізичною особою-підприємцем та виконувати відповідні покладені на неї обов`язки, зокрема: вести книгу обліку доходів і витрат, своєчасно подавати податкову звітність - декларації про майновий стан і доходи за 2016, 2017, 2018 роки, - а отриманий позивачкою доход від продажу об`єктів нерухомого майна повинен оподатковуватись за ставкою 18% відповідно до пункту 167.1 статті167 ПК. Оскільки загальна сума від здійснення позивачкою операцій з постачання товарів/послуг, що підлягає оподаткуванню, протягом 12 календарних місяців перевищила сукупно 1' 000' 000,00 грн, вона зобов`язана зареєструватися як платник податку на додану вартість з дотриманням вимог статті 183 ПК. 
Подані позивачкою заперечення на акт перевірки згідно з листом ГУ ДФС від 06.05.2019 №12191/Б/02-32-13-055 були відхилені.
Встановлені актом перевірки порушення слугували підставою для прийняття відповідачем актів індивідуальної дії, з приводу правовірності яких виник спір у цій справі.
Предметом спору у цій справі є оподаткування фізичною особою доходу, отриманого платником податку внаслідок систематичного продажу нерухомого майна впродовж 2016 - 2018 років, сплата військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із доходу, отриманого у такий спосіб, та  податку на додану вартість з операцій з продажу нерухомого майна.
Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). 
Відповідно до частин другої, третьої статті 50 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою. 
Якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем.
Згідно з частиною першою статті 51 ЦК до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Враховуючи викладене, реалізацію конституційного права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності законодавство пов`язує із виконанням обов`язкової умови - державної реєстрації особи як фізичної особи-підприємця.
При цьому фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. У свою чергу, правовий статус фізичної особи - підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.
Такі висновки були зроблені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 25.02.2020 у справі №916/385/19, від 30.06.2020 у справі №235/445/18, від 03.11.2020 у справі №916/617/17.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, ''фізична особа-підприємець'' та ''фізична особа'' мають різний правовий статус, в тому числі, і у сфері оподаткування, а тому для цілей оподаткування необхідно надавати оцінку конкретним правовідносинам у контексті того, чи виступає особа у них як підприємець, чи як фізична особа.
Оподаткування доходу фізичних осіб регламентовано розділом IV ПК, відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 якого об`єктом оподаткування фізичної особи - резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Згідно з підпунктом 164.2.4 пункту 164.2 статті 164 ПК до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 172- 173 цього Кодексу.
Ставки податку встановлені статтею 167 ПК.
За правилами пункту 167.1 цієї статті ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Водночас пунктом 167.2 встановлено, що ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених розділом IV ПК.
Такий випадок визначено статтею 172 ПК, якою встановлено оподаткування доходу від операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна.
Абзацом 1 пункту 172.1 цієї статті передбачено, що дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на   такій земельній ділянці), а   також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.
Згідно з пунктом 172.2 цієї статті дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу. У такому самому порядку оподатковується дохід від продажу (обміну) об`єкта незавершеного будівництва.
Статтею 177 ПК врегульовано оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.
Так, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу (пункт 177.1 статті 177 ПК).
Як зазначено вище, впродовж 2016-2018 років ОСОБА_1 , не перебуваючи у статусі суб`єкта підприємницької діяльності, здійснила будівництво 20-ти об`єктів нерухомого майна (житлові та дачні будинки), які в подальшому продала фізичним особам за договорами купівлі-продажу на загальну суму 3' 531' 990,00 грн, в тому числі: в 2016 році - 3 об`єкти на загальну суму 238' 280,00 грн, у 2017 році - 8 об`єктів на загальну суму 651' 500,00 грн, у 2018 році - 9 об`єктів на загальну суму 2' 642' 210,00 грн.
Суди попередніх інстанцій правильно застосували вище наведені норми, зробивши висновок, що відповідно до пункту 172.2 статті 172 ПК у ОСОБА_1 виник обов`язок сплатити податок з отриманого доходу за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу (у розмірі 5%), і що підстав для застосування до спірних правовідносин правил оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, встановлених статтею 177 ПК, немає.
Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Цей правовий принцип дотично до спірних правовідносин слід розуміти так, що право платника податків зареєструватися підприємцем не може бути обов`язком; платник податку - фізична особа не повинен сплачувати податки в розмірі, встановленому для ФОП.
За визначенням статті 42 Господарського кодексу України (ГК) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Суб`єктами господарювання у розумінні статті 55 ГК, зокрема, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Отже, фізичні особи можуть вважатись суб`єктами господарювання тільки за умови здійснення ними господарської діяльності і реєстрації їх як підприємців. І лише зареєстровані підприємці зобов`язані сплачувати податки, передбачені для підприємців, оскільки саме з моменту реєстрації особа набуває відповідний правовий статус.
При цьому реєстрація суб`єктом господарювання є добровільним рішенням фізичної особи. Чинним законодавством України не передбачено надання фізичній особі статусу ФОП в обхід встановленої процедури, в тому числі й примусово, за рішенням будь-якого суб`єкта владних повноважень.
Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм пунктів 177.1, 172.2 статті 172 ПК у подібних правовідносинах Верховний Суд зробив у постанові від 25.05.2020 у справі №810/1963/18.
Враховуючи наведене, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 08.05.2019 №0014951305 відповідає встановленим у справі обставинам та нормам матеріального права.
Згідно з підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб-підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.
Неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання (пункт 120.1 статті 120 ПК).
Згідно з абзацом 4 пункту 179.2 статті 179 ПК відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи, зокрема від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачка продала об`єкти нерухомого майна на підставі нотаріально посвідчених договорів зі сплатою податку на доходи в розмірі 5% у передбаченому 172.2 статті 172 ПК порядку.
Отже, в силу норми абзацу 4 пункту 179.2 статті 179 ПК у позивачки відсутній обов`язок щодо подання податкової декларації, а тому суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 08.05.2019 №0014921305, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 510 грн (170 грн х 3) за порушення підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК (неподання  декларацій про майновий стан та доходи за 2016, 2017 та 2018 роки у встановлений законом строк). 
Оскільки позивачка не є суб`єктом підприємницької діяльності, вона не належить до платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно статті 4 Закону №2464-VI, у зв`язку чим вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 08.05.2019 №Ф-0000101305 у розмірі 157' 713,60 грн та рішення від 08.05.2019 №0000111305 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого внеску у розмірі 24' 128,06 грн прийняті контролюючим органом безпідставно.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3 статті 44 ПК).
Згідно з пунктом 121.1 статті 121 ПК незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.
Застосування контролюючим органом до ОСОБА_1 штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн на підставі пункту 121.1 статті 121 ПК згідно з податковим повідомленням-рішенням від 08.05.2019 №0014911305 зумовлено не наданням позивачкою під час проведення перевірки книги обліку доходів і витрат. З огляду на відсутність у позивачки статусу суб`єкта підприємницької діяльності, а відтак і обов`язку щодо ведення книги обліку доходів і витрат, податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 №0014911305 обґрунтовано скасовано судами попередніх інстанцій як неправомірне.
Перевіряючи правомірність нарахування позивачу суми грошового зобов`язання з ПДВ згідно з податковим повідомленням-рішенням від 08.05.2019 №0015041305, суд касаційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПК платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно з положеннями підпункту 2 пункту 180.1 статті 180 ПК для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку;
Пунктом 181.1 статті 181 ПК передбачено, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
Відповідно до пункту 183.2 статті 183 ПК у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.
Пунктом 183.10 статті 183 ПК визначено, що будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Приймаючи податкове повідомлення-рішення 08.05.2019 №0015041305 про визначення позивачці грошових зобов`язань з податку на додану вартість, контролюючий орган виходив з того, що загальна сума від здійснення ОСОБА_1 операцій з постачання товарів (нерухомого майна), що підлягає оподаткуванню, протягом 12 календарних місяців перевищила сукупно 1' 000' 000,00 грн, а тому вона зобов`язана зареєструватися як платник податку на додану вартість з дотриманням вимог статті 183 ПК. 
Утім, відповідно до підпункту 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 ПК звільняються від оподаткування операції з постачання житла (об`єктів житлового фонду), крім їх першого постачання, якщо інше не передбачено цим підпунктом.
У цьому підпункті перше постачання житла (об`єкта житлового фонду) означає:
а) першу передачу готового новозбудованого житла (об`єкта житлового фонду) у власність покупця або постачання послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) із спорудження такого житла за рахунок замовника;
б) перший продаж реконструйованого або капітально відремонтованого житла (об`єкта житлового фонду) покупцю, який є особою, іншою, ніж власник такого об`єкта на момент виведення його з експлуатації (використання) у зв`язку з такою реконструкцією або капітальним ремонтом, або постачання послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) на таку реконструкцію чи капітальний ремонт за рахунок замовника.
Норми цього підпункту поширюються також на перший продаж дачних або садових будинків, а також будь-яких інших об`єктів власності, зареєстрованих згідно із законодавством як житло (житловий фонд).
Операції з першого постачання доступного житла та житла, що будується із залученням державних коштів, звільняються від оподаткування.
Зміст норм підпункту 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 ПК дає підстави для висновку, що операцією з першого постачання житла буде вважатися операція з передачі права власності (оформлення правовстановлюючих документів) до першого власника такого житла, незалежно від джерел фінансування будівництва: чи за рахунок власних коштів забудовника, чи за рахунок учасників фонду фінансування будівництва, чи за кошти держателів облігацій. Така операція з першого постачання житла підлягає оподаткуванню податком на додану вартість на загальних підставах.
У свою чергу, операції з подальшого постачання житла (об`єктів житлового фонду) звільняються від оподаткування.
Отже, у випадку, коли після завершення будівництва правовстановлюючі документи на новозбудоване житло оформлюються на підприємство-замовника, а пізніше згідно з договорами купівлі-продажу квартир з фізичними особами переоформлюються на таких фізичних осіб, операцією з першого постачання житла буде вважатись операція оформлення правовстановлюючих документів на замовника. Подальше переоформлення права власності на фізичних осіб, в розумінні норм Податкового кодексу України, не буде вважатись операцією з першого постачання житла, а тому дана операція звільняється від оподаткування податком на додану вартість відповідно до статті 197 ПК.
Такий висновок щодо застосування норм підпункту 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 ПК зробив Верховний Суд, зокрема у постановах від 27.02.2018 у справі №826/1513/17, від 10.12.2019 у справі №817/223/15, від 06.11.2020 у справі №826/6329/16.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, продані позивачкою об`єкти нерухомого майна (житлові та дачні будинки) були збудовані нею, на неї ж були оформлені правовстановлюючі документи на новозбудоване житло та землю під ним. Відтак, операції з продажу позивачкою фізичним особам житлових та дачних будинків не є операціями з першого постачання житла в розумінні підпункту 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 ПК та звільнені від оподаткування ПДВ.
З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про протиправність податкового повідомлення-рішення від 08.05.2019 №0015041305.
Ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам частин першої - третьої статті 242 КАС щодо законності і обґрунтованості судового рішення.
За правилом частини третьої  статті 3 КАС провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до  закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
08.02.2020 набрав чинності Закон України ''Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ'' від 15.01.2020 №460-IX, пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим  Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини першої  статті 350 КАС (у редакції, чинній до 08.02.2020) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
У зв`язку з утворенням як юридичних осіб публічного права територіальних органів Державної податкової служби України (далі - ДПС) та реорганізації деяких територіальних органів Державної фіскальної служби України шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів ДПС згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 суд допустив процесуальну заміну відповідача на ГУ ДПС у Вінницькій області відповідно до частини першої статті 52 КАС.
Керуючись статтями 52, 250, 344, 349, 350, 355, 356, 359 КАС, Верховний Суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області (правонаступник Головного управління ДФС у Вінницькій області) залишити без задоволення.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.08.2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Є.А. Усенко М.М. Гімон   М.Б. Гусак