Номер провадження: 22-ц/813/3968/21 
Номер справи місцевого суду: 523/3369/15-ц
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                         Сегеди С.М.,
суддів:                         Комлевої О.С.,
Цюри Т.В.,
               за участю:
секретаря                         Хухрова С.В.,
представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Борогана В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 липня 2019 року про відмову в поновленні строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення та залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів,

встановив:

04 березня 2015 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

15 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 12 травня 2015 року (т.1, а.с. 112-117).
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 не була особисто присутньою в судовому засіданні при ухваленні судом рішення 12 травня 2015 року та про зазначене рішення їй стало відомо лише 18 жовтня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами справи. Крім того, ОСОБА_2 посилалась на ті обставини, що вона не надавала жодній особі довіреності та не укладала договору на представництво її інтересів в суді, а відтак особи, які нібито знайомилися з матеріалами справи та зверталися з заявами про перегляд заочного рішення від її імені не мали на це повноважень та правових підстав. Відтак, вважала причини пропуску строку поважними та просила поновити зазначений строк.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 липня 2019 року в задоволенні заяви ФОП ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду відмовлено.
Заяву ФОП ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без розгляду (т.2, а.с. 36-38).

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 09 липня 2019 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги,  колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про поновлення строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення та залишаючи вказану заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано суду доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.
При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 в достатній мірі була обізнана про існування у її відношенні заочного рішення суду, так як, починаючи з 27 січня 2017 року представниками ОСОБА_2 – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також нею особисто неодноразово подавались заяви про ознайомлення з матеріалами справи, про перегляд заочного рішення суду, та апеляційні скарги, тому нею було пропущено як десятиденний, так і тридцятиденний строк для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням суду від 12 травня 2015 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача завдані майнові збитки в розмірі 6770 гривень, пеню в розмірі 148 263 гривень (т.1, а.с. 30-31).
Згідно тексту заочного рішення суду від 12 травня 2015 року відповідач відмовилась від отримання судового виклику в судове засідання, внаслідок чого відповідно до ч. 8 ст. 76 ЦПК України вважається повідомленою належним чином. 
Зазначені обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням з відміткою про відмову ОСОБА_2 від отримання судового виклику (т.1, а.с. 27). Отже, посилання заявника на неналежне сповіщення її про дату розгляду справи є безпідставними.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України в редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 228 ЦПК України, в редакції станом на 12 травня 2015 року, встановлювався строк для подання заяви про перегляд заочного рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У зв`язку з набранням чинності 15 грудня 2017 року Законом України № 2147-VIII 03 жовтня 2017 року, було внесено зміни до ЦПК України, якими змінювався порядок та строки звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду. Так, відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
27 січня 2017 року представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення суду (т.1, а.с. 34-35).
Разом з тим, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 березня 2017 року вказану заяву ФОП ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення було повернуто заявникові та визнано неподаною, через неусунення її недоліків (т.1, а.с. 47).

В свою чергу, на вказане заочне рішення ФОП ОСОБА_2 звернулась до суду із апеляційною скаргою від 19 березня 2018 року (т.1, а.с. 95-101), яку ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2018 року було повернуто скаржнику на підставі ч. 4 ст. 287 ЦПК України (т.1, а.с. 106-107).
В подальшому, ФОП ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з заявою від 15 листопада 2018 року (т.1, а.с. 112-117), в якій просила поновити їй строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 12 травня 2015 року, а також скасувати відповідне рішення суду. В своїй заяві ФОП ОСОБА_2 зазначила, що про існування заочного рішення суду їй стало відомо лише 18 жовтня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами справи.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку було відмовлено, а заяву про перегляд заочного рішення - залишено без розгляду (т.1, а.с. 157-158).
Ухвала мотивована тим, що представники ОСОБА_2 – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а відтак і сама ОСОБА_2 , були обізнані про існування заочного рішення суду, так як звертались до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду від 27 січня 2017 року та від 06 квітня 2017 року - про ознайомлення з матеріалами справи, а тому причини пропуску строку не є поважними.
15 лютого 2019 року ФОП ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 07 грудня 2018 року (т.1, а.с. 164-170), в якій було змінено обґрунтування поважності причин пропуску строку для перегляду заочного рішення суду, а саме зазначено, що особи, які нібито є її представниками та знайомилися з матеріалами справи, а також звертались до суду із заявами в її інтересах ніколи не мали на це повноважень. До скарги додано копію листа представника ОСОБА_2 – ОСОБА_5 , в якому він визнає вказані обставини, а також додано копії нотаріально посвідчених заяв про скасування довіреностей, які надані ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 16 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 07 грудня 2018 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.1, а.с. 199-204).
В постанові суд апеляційної інстанції вказав на те, що недбалість осіб, які представляли інтереси відповідачки у цивільній справі, не може служити підставою для позбавлення її права на перегляд заочного рішення суду.

При цьому, на думку колегії суддів, суду першої інстанції у всякому випадку належить вирішити питання про поважність причин пропуску строку для подання заяви для оскарження заочного рішення суду.
В ході нового розгляду, 09 липня 2019 року Суворовським районним судом м. Одеси також було постановлено ухвалу про відмову в задоволенні заяви ФОП ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, з огляду на вищевикладені обставини а також виходячи з наступного.
Так, на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 16 травня 2019 року судом встановлено, що представник ОСОБА_2 за довіреністю – ОСОБА_3 звернулась від імені свого довірителя до суду з заявою від 27 січня 2017 року про перегляд заочного рішення суду від 12 травня 2015 року. Ухвалою суду від 22 березня 2017 року дану заяву було повернуто заявнику в зв`язку з неусуненням недоліків заяви.
ОСОБА_2 посилається на ті обставини, що нею в дійсності було надано довіреність, згідно якої ОСОБА_3 уповноважено на представництво інтересів ОСОБА_2 лише в межах дій, направлених на підготовку договорів із членами кооперативу «Сичавка» та подальшою роботою з цими договорами. Делегування інших процесуальних повноважень передбачено не було.
Проте, суд першої інстанції обгрунтовано не погодився із вказаними обставинами, оскільки повноваження представника підтверджено наявною в матеріалах справи копією довіреності, посвідченої 22 грудня 2016 року приватним нотаріусом ОМНО Пилипенко Н.А., відповідно до якої ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_3 представляти її інтереси, в тому числі в усіх судових закладах всіх юрисдикцій та інстанцій з правом подачі від її імені заяв та документів, зокрема позовної заяви, апеляційних та касаційних скарг, знайомитися з матеріалами справи, з правом підпису від імені довірителя, тощо. Довіреність містить підпис самої ОСОБА_2 (т.1, а.с.36). Також, в матеріалах справи наявна аналогічна довіреність, якою ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_5 на представництво її інтересів в судах, посвідчена приватним нотаріусом ОМНО Пилипенко Н.А. 19 травня 2016 року (т.1, а.с.84).
Крім цього, в матеріалах справи наявна розписка представника ОСОБА_2 – адвоката Грози І.В. від 06 квітня 2017 року про ознайомлення з матеріалами справи, відтак і з текстом заочного рішення суду (т.1, а.с.49). 
В своїй заяві ОСОБА_2 вказує на те, що між нею та ОСОБА_4 ніколи не існувало договірних стосунків на представництво її інтересів та вона ніколи не була її представником. Проте, до заяви ОСОБА_4 про ознайомлення з матеріалами справи додано ордер та витяг із угоди про надання правової допомоги від 27 березня 2017 року, за яким ОСОБА_2 уповноважує адвоката Грозу І.В. на захист її інтересів в Суворовському районному суді м. Одеси та в Одеському апеляційному суді без будь-яких обмежень. Витяг містить особистий підпис ОСОБА_2 (т.1, а.с.50, 51).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Частиною 4 вказаної статті визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
За змістом ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Підстави і порядок припинення представництва за довіреністю визначаються Цивільним кодексом України. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви.
Суд першої інстанції обгрунтовано встановив, що на момент звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду із заявами від імені ОСОБА_2 їх повноваження підтверджувались належними документами, відомості про недійсність яких на адресу суду не надходили.

Суд критично поставився до позиції ОСОБА_2 з приводу того, що вона не знала про дії вказаних осіб щодо представництва її інтересів в суді, не укладала з ними будь-яких угод та взагалі не була обізнана про існування зазначеної судової справи, адже навіть після ознайомлення ОСОБА_2 особисто з матеріалами справи 18 жовтня 2018 року та звернення до суду із заявою про поновлення строку для перегляду заочного рішення суду від 15 листопада 2018 року, представництво інтересів ОСОБА_2 продовжувала здійснювати ОСОБА_4 , що підтверджується ордером та її заявою від 05 грудня 2018 року про розгляд заяви за відсутності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . 
Лише 05 лютого 2019 року, ознайомившись з матеріалами справи 18 жовтня 2018 року, ОСОБА_2 своїми заявами, посвідченими приватним нотаріусом ОМНО Горбачук Г.Б., скасувала довіреності на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . 
В первісній заяві ОСОБА_2 про поновлення строку для перегляду заочного рішення суду від 15 листопада 2018 року взагалі відсутні посилання на неправомірні дії її представників, у зв`язку з чим посилання ОСОБА_2 на те, що представниками було перевищено повноваження щодо представництва її інтересів, а також те, що будь-якої згоди на вчинення дій в її інтересах та від її імені ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вона не надавала, не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, до матеріалів справи долучено копію виконавчого провадження № 52794673, відкритого постановою головного державного виконавця Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Калашнікова Р.В. щодо виконавчого листа № 523/3369/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 155033 грн. Згідно представлених копій представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 28 серпня 2017 року. Також наявна заява самої ОСОБА_2 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження від 21 грудня 2018 року (т.2, а.с.18, 22).
Більш того, постановою державного виконавця від 29 березня 2017 року було доручено Березанському районному управлінню юстиції у Миколаївській області провести опис арештованого автомобіля Nissan Sunny, р/н НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 . Згідно постанови від 31 березня 2017 року старшим державним виконавцем Березанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Шляхтою М.В. проведено опис вказаного автомобіля та згідно заявки від 16 травня 2017 року направлено ДП «СЕТАМ» на реалізацію арештованого майна. 
Згідно ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 04 жовтня 2018 року було залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ДП «СЕТАМ», Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області про визнання торгів з продажу даного автомобіля недійсними.
Зазначені обставини в своїй сукупності додатково свідчать про те, що ОСОБА_2 ще до моменту ознайомлення з матеріалами справи за позовом ОСОБА_1 18 жовтня 2018 року, вже зверталась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою про оскарження торгів, які проведено в межах виконавчого провадження з виконання даного заочного рішення суду, що свідчить про її обізнаність в існуванні як виконавчого провадження, так і самого заочного рішення, на підставі якого дане виконавче провадження відкрито.
З підстав викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про безпідставність посилання заявника ОСОБА_2 на ті обставини, що з матеріалами справи та з текстом рішення суду вона ознайомилась лише 18 жовтня 2018 року.
Як наслідок, суд першої інстанції правильно вказав, що відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 липня 2019 року залишити без змін.
       
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 11.05.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

О.С. Комлева

Т.В. Цюра