ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
31 травня 2021 року           справа №200/10557/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Ястребової Л.В., суддів Компанієць І.Д., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 р. у справі № 200/10557/19-а (головуючий І інстанції Волгіна Н.П., повний текст складено 29.03.2021р. в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                      УСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду Донецької області, які мали місце у січні 2018 року щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду Донецької області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії, яка виникла з 1 січня 2018 року по 31 жовтня 2019 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду Донецької області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 1 листопада 2019 року (а.с. 46-50).
Після набрання судовим рішенням законної сили на його виконання видано виконавчий лист. 
18 березня 2021 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшла заява старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) про заміну способу і порядку виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року в адміністративній справі № 200/10557/19-а, на підставі якого виданий виконавчий лист № 200/10557/19-а, із «зобов`язання виплатити» на «стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області суму доплати, яка становить 13 862,35 грн» (а.с. 70-72).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у задоволенні заяви старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) про заміну способу та порядку виконання рішення суду від 14 листопада 2019 року, прийнятого за результатом розгляду справи № 200/10557/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (а.с. 94-95).
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду у даній справі не виконано більше року. Погашення заборгованості відповідно до порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» не відбудеться, оскільки цей порядок визнано нечинним та протиправним. Також зазначає, що при зміні способу виконання рішення суду на стягнення не відбувається зміна рішення суду по суті. Оскільки суть рішення залишається незмінною – виплата пенсійної заборгованості за зазначений період (а.с. 100-102).
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, зазначає наступне.
На виконання рішення суду боржником здійснено нарахування за період з 1 січня 2018 року по 31 жовтня 2019 та з 1 листопада 2019 року по 31 грудня 2019 року в загальній сумі 136 862,35 грн. (а.с. 91).
Листом від 24 березня 2021 року № 0500-0302-8/5728 ГУ ПФУ в Донецькій області звернулось до старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) із вимогою про закінчення виконавчого провадження, відкритого на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/10557/19-а, вмотивоване тим, що виплата пенсії позивачеві буде здійснена в межах бюджетних асигнувань (а.с. 93).
Листом від 24 березня 2021 року № 0500-0302-5/6721 Головне управління звернулось до Пенсійного фонду України з листом, у якому просило виділити кошти на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року № 200/10557/19-а щодо виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 1 січня 2018 року по 31 жовтня 2019 року та з 1 листопада 2019 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 136 862,35 грн. (а.с. 92).
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ.
Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 1 – 3 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 25.04.2012 року № 11 -рп/2012 визначив, що зміни способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та призначення інституту зміни способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови вбачається, що він є ефективним процесуальним засобом, який спрямований на гарантування виконання судового рішення. За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року). Зміни одного способу та порядку виконання судового рішення на інший пов`язані з обов`язковим його виконанням незалежно від того, яким чином це відбувається - добровільно чи примусово, (абзац 1, 3 п. 3 мотивувальної частини рішення).
Отже, зі змісту зазначених правових приписів випливає те, що встановлення способу або порядку виконання рішення суду здійснюється за умови наявності обставини, що істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим.
Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.
При цьому, зміна на підставі статті 378 КАС України способу чи порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.
Суд зазначає, що у даній справі позивач звертаючись з позовом просив суд: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 та виплатити заборгованість з 01 січня 2018 року.
Згідно з частиною 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (п. 4).
Аналіз резолютивної частини рішення суду та наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що зобов`язання, покладені на відповідача цим судовим рішенням, є обраними судом видом захисту порушеного права позивача. Тобто, суд задовольнив позовні вимоги позивача, обравши ефективний на думку суду спосіб захисту порушеного позивача.
При цьому, позивачем не надано суду жодного належного доказу, який би свідчив про наявність обставин, які ускладнюють виконання судового рішення. Суд зазначає, що наведені позивачем обставини не мають наслідком саме істотного ускладнення виконання судового рішення або неможливість його виконання.
Заявник фактично просить суд змінити зміст резолютивної частини рішення, що не відповідає змісту резолютивної частини, оскільки права позивача були захищені шляхом зобов`язання відповідача виплатити заборгованість з пенсії.
Щодо доводу апелянта, що погашення заборгованості відповідно до порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» не відбудеться, оскільки цей порядок визнано нечинним та протиправним, суд зазначає наступне.
Прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №649 не має наслідком саме істотного ускладнення виконання судового рішення або неможливість його виконання.
Колегія суддів також звертає увагу на набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 по справі №640/5248/19, якою рішення Київського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 змінено, а пункт 2 резолютивної частини рішення викладено у наступній редакції: "Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".
Отже, на даний час у відповідача по справі відсутні підстави для невиплати позивачу заборгованості з пенсійних виплат із застосуванням приписів Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649, що втратила чинність.
При цьому, правомірність рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду підлягає оцінці саме в порядку ст. 383 КАС України, відповідно до якої особа-позивач, на користь якого ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Колегія суддів зауважує, що не виплата заборгованості з пенсійних виплат, які нараховані на виконання рішення, але не виплачені з посиланням на те, що порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат буде здійснюватися згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 (яка на момент звернення до суду до того ж втратила чинність), не є обставиною, що вказує на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні та не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту встановлення порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого статтею 378 КАС України.
Отже, надання правової оцінки діям органу Пенсійного фонду щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсійних виплат із застосуванням приписів Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649, має здійснюватися на стадії процесуальних питань, що виникають у зв`язку з виконанням рішень у спосіб, що передбачений статтею 383 КАС України, в той час як приписи статті 378 КАС України є не застосованими у цій справі.
Крім того, зміна способу чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення повинна узгоджуватися з тими обґрунтуваннями судового рішення, на які спираються висновки суду, що містяться в резолютивній частині судового рішення.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 04.09.2018 по справі 1304/5584/12.
Зміна на підставі статті 378 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 р. у справі №200/10557/19-а – залишити без задоволення. 
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 р. у справі №200/10557/19-а – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 31 травня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                          Л.В. Ястребова

Судді:                                                                                              І.Д. Компанієць

                                                                                                        Г.М. Міронова