ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4270/20  Номер провадження 22-ц/814/762/21	Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі головуючого судді Абрамова П.С., суддів Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 січня 2021 року.
       у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,- 
ВСТАНОВИВ:
короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;
       У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулися з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 21.08.2007 року у розмірі 12894,15 грн. станом на 14.06.2020 року та понесені позивачем судові витрати.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18.01.2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21.08.2007 року б/н в розмірі 12894,15 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8935,15 грн, заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3959,02 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» понесені судові витрати в розмірі 2102 грн.
короткого змісту вимог апеляційної скарги;
       З даним рішенням не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку.
       В апеляційній скарзі прохає, скасувати повністю рішення Київського районного суду м. Полтави від 18.01.2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.
узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
       В своїй скарзі апелянт зазначає, що вважає вказане судове рішення винесеним з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до винесення незаконного та необґрунтованого рішення, взагалі – рішення суду базується на припущеннях, що є неприпустимими та недоведеності заявлених позовних вимог.
       Вказує, що судом порушено норми процесуального права, а саме: ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, пункти 1,2,3, ч. 3 ст. 2 ЦПК України, ч.1 ст. 81 ЦПК України, ст.ст. 77, 78,79 ЦПК України, ч.6 ст. 81 ЦПК України, п.п. 1,2,3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України.
       Зазначає, що довідка про умови кредитування не підписана з боку банку, Умови і правила надання банківських послуг не підписані з боку Відповідача, а тому дані документи не є договором чи складовою частиною договору в розумінні ЦК України, оскільки не підписані обома сторонами. Однак суд встановив протилежне та неправомірно не застосував правову позицію ВС у подібній справі (постанова ВП ВС від 03.07.2019 року у справі №342/180/17).
       Вказує, що в розрахунку заборгованості Позивача процентна ставка застосована починаючи з розміру 22,8 % , в той час як у довідці про умови кредитування з використання кредитки 2007 року, яка підписана нею, становить 1,9%.
       Жодних доказів про те, що відповідач отримувала нові кредитні картки та такі картки були видані саме на підставі заяви від 21.08.2021 року Позивачем не надано.
       Виписка за договором б/н станом на 16.06.2020 року, надана позивачем, не є випискою з рахунку, твердження судом протилежного є припущенням.
       Звертає увагу, що банк звернувся до суду із заявленими вимогами з пропуском позовної давності.
       Вказує, що довідка про умови кредитування від 21.08.2007 року, підписана Відповідачем, визначає строк погашення - до 25 числа наступного за звітним.
встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу
       Судом встановлено, що 21.08.2007 (а. с. 19) між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
       В межах кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 було отримано кредитні картки з терміном дії, зокрема, до квітня 2023 року (а. с. 17).
       Станом на 14.06.2020 заборгованість відповідача за кредитом складає 12894,15 грн, з яких: 8935,13 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3959,02 грн заборгованість за простроченими відсотками.
       Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідачем грошові кошти у вигляді кредитного ліміту отримано, але повернуто в повному обсязі не було, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права.        
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
         В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Щодо наявності заборгованості за тілом кредиту та відсотками.
Як  вбачається  з  матеріалів   справи    21.08.2007  року    ОСОБА_1   підписала  заяву анкету про отримання кредитних коштів та довідку про умови кредитування .
У відповідності до їх змісту , сторони визначили розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами у розмірі 1,9 % в місяць. ( а. с. 19, 20).
Доводи ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не застосовано правові висновки Верховного суду висловлені в постанові ВП ВС від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, є безпідставними. В справі № 342/180/17 судом зазначено, що у заяві позичальника процентна ставка не вказана; у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
У відповідності з розрахунком банку розмір заборгованості за тілом кредиту становить 8935 грн. 13 коп. заборгованість за тілом кредиту та 3959 грн. 02 коп. заборгованість за простроченими відсотками, нарахування яких банком здійснено в межах дії умов кредитного договору.
З матеріалів справи вбачається, що розрахунок заборгованості за кредитним договором проведено у відповідності з умовами узгодженими сторонами в заяві анкеті та підписаної відповідачем довідки про умови кредитування , а не Умов та правил надання банківських послуг.
Доводи ОСОБА_1 , що процентна ставка застосована банком починаючи з розміру 22,8%, в той час, як у довідці про умови кредитування, що нею підписувалася вказано 1,9 %. є необґрунтованими . В довідці про умови кредитування з використання кредитної картки вказується відсоткова ставка за місяць, отже застосована процентна ставка у розмірі 22,8 % є річною процентною ставкою. ( 1.9 % * 12 місяців = 22.8 %).
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (стаття 76 ЦПК України).
На підтвердження факту користування ОСОБА_1 кредитними коштами банком надано виписка з особового рахунку. , яка відповідає вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України затвердженої постановою правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018 року. 
З виписки з особового рахунку ОСОБА_1 слідує, що 21.02.2008 року ОСОБА_1 отримала кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до серпня 2011 року . В серпні 2011 року ОСОБА_1 отримала кредитну картку № НОМЕР_2 з терміном дії до 07.2015 року . В серпні 2015 року ОСОБА_1 отримала кредитну картку № НОМЕР_3 з терміном дії до 10.2018 року. В червні 2019 року картку № НОМЕР_4 з терміном дії до квітня 2023 року. 
Протягом вказаного часу ОСОБА_1 активно ними користувалася. З виписки з особового рахунку слідує, що 19.09.2016 року було знято готівку з карткового рахунку в розмірі 107 грн. В подальшому, періодично здійснювалися операції щодо погашення обов`язкових платежів за даними кредитними картками. , в тому числі 13.09.2019 відбулося зарахування на картковий рахунок решти за операцією у касі відділення банківської установи, а останнє зарахування коштів на картковий рахунок відбулося 22.11.2019. (а. с.17, 39-49).
Доводи апеляційної скарги , що банком не надано докази на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 цих кредитних карток повністю спростовується випискою з особового рахунку, яка є належним та достатнім доказом на підтвердження факту користування кредитними коштами. 
ОСОБА_1 не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки за картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи , які є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України  від 04 липня 2018 року № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19).
Зазначення в апеляційній скарзі , що оригінал заяви анкети знаходиться в архіві банку не свідчить про його відсутність , а належним чином засвідчена світокопія заяви анкети є належним доказом у справі. Апелянт по суті не оспорює міст умов зазначених в заяві анкеті та не оспорює факт її підписання. 
Щодо дотримання строків позовної давності .
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
Відповідно до ч.1 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Апелянт вважає додатковою підставою для відмовити в задоволенні позову пропуск позивачем строків позовної даність.
Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
З довідки про умови кредитування вбачається, що строк внесення щомісячних платежів в розмірі 7 % від заборгованості встановлено до 25 числа місяця, наступного за звітним. 
Як зазначено вище, ОСОБА_1 періодично вносилися платежі на погашення поточної заборгованості , які переривали строки позовної давності .
З позовом до суду позивач АТ КБ «Приватбанк звернувся 11.09.2020, тобто, в межах трьохрічного строку строків позовної давності.
ОСОБА_1 вказує, що судом не враховані висновки Верховного Суду висловлені у справах № 127/23910/14 ц постанова від 23.12.2020 року та у справі № 161/20278/14 ц , постанова від 30.05.2018 року. 
Аналіз вказаних справ свідчить про те., що ОСОБА_1 здійсни некоректне посилання на зазначені постанови. Так у справі № 127/23910/14 фактичні обставини справи стосуються отримання кредитних коштів у швейцарських франках з чітко визначеним графіком їх повернення. У справі № 161/20278/14 фактичні обставини свідчать про отримання грошових коштів у розмірі 5000 доларів США також з чітким графіком . , а погашення заборгованості здійснювалося примсово на іпдставфі судового рішення. 
Доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом строків позовної давності є безпідставними. 
висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 січня 2021 року.
Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції скарги компенсації не підлягають.
Керуючись ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 січня 2021 року –залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                        П.С. Абрамов

Судді                                                                        С.М. Бондаревська

                                                                               Л.І. Пилипчук