УХВАЛА
 
25 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 742/2903/19
провадження № 61-7887ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І.,                     Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2020 року та на постанову Чернігівського апеляційного суду від 31 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші»» про визнання кредитного договору недійсним,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, в якому просив визнати положення пунктів 1.5.1 та 1.5.2, 3.2 договору № 2965310373-067519 від 17 листопада 2018 року недійсними та визнати вказаний договір недійсним у цілому.
 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що у червні 2019 року йому почали надходити дзвінки від працівників відповідача, з яких він дізнався про укладення ним договору позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту з ТОВ «ФК «Є гроші» № 2965310373-067519 .
 
У червні 2019 року позивач отримав від відповідача копію договору                                     № 2965310373-067519, за умовами якого позикодавцем надано позичальникові 6000 грн в позику на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою на умовах, зазначених у п. 1.5 договору.
Зазначає, що договір ним не був підписаний, сторони не домовились про всі істотні умови, визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечить принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним.
 
Крім цього, положення пунктів 1.5.1 та 1.5.2 щодо сплати основних та додаткових відсотків за договором № 2965310373-067519 є несправедливими, оскільки діюче законодавство не передбачає можливості розділення відсотків на основні і додаткові, а передбачає встановлення фіксованої та змінюваної відсоткової ставки. Також йому не зрозуміло, про яку конкретно відсоткову ставку домовилися сторони 0%, 1,99%, 3% чи 4,99%, тобто відповідач умисно, з метою ввести позичальника в оману застосував складну схему визначення відсоткової ставки.
 
Ураховуючи викладене, оспорюваний договір має бути визнаний недійсним в цілому на підставі частини шостої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки встановлює чимало обов`язків для позивача (повернути кредит, сплатити проценти, штраф, повідомляти про зміну місця проживання тощо) і не встановлює для відповідача обов`язку виконати договір (надати послугу), тобто таке виконання обумовлене лише власним розсудом виконавця. При цьому, положення пункту 3.2 договору № 2965310373-067519 передбачають можливість нараховувати проценти на суму позики з нарахованими раніше процентами, тобто нараховувати процент на процент, що заборонено законодавством України та свідчить про нечесну підприємницьку практику у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».
 
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від                              16 листопада 2020 року в складі судді Бездідько В. М., залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 31 березня 2021 року в складі колегії суддів Шитченко Н. В., Висоцької Н. В., Мамонової О. С., у задоволенні позову відмовлено.
 
Суди виходили з того, що договір № 2965310373-067519 від 17 листопада              2018 року укладений у формі електронного документу з використанням позичальником електронного підпису, що відповідає вимогам ЦПК України та Закону України «Про електронну комерцію», містить усі істотні умови, характерні для такого виду договорів. Суди не встановили обставин, які б свідчили про невідповідність умов указаного договору вимогам статтей 203, 215 ЦК України, статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та несправедливість його умов. Крім цього, саме позивач ініціював укладання оспорюваного договору, оформивши анкету клієнта і картку заявку/кредит на сайті відповідача, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора, оскільки паспортні дані клієнта, зазначені у анкеті клієнта, картці заявці/кредиту та договорі повністю відповідають паспортним даним позивача.
 
30 квітня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від                      19 грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання недійсним кредитного договору .
 
Справа № 742/2903/19 є справою незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
 
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
 
З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2020 року та на постанову Чернігівського апеляційного суду від 31 березня 2021 року відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                             Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                      В. І. Крат
 
                                                                                                                      М. М. Русинчук