Ухвала

25 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 310/5233/16-к
провадження № 51-1662 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючого                      ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня                            2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 січня 2021 року щодо нього.
У касаційній скарзі сторона захисту порушує питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку. 
Перевіривши касаційну скаргу, Суд встановив, що її подано без додержання вимог статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 427 КПК в касаційній скарзі наводиться обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. 
Всупереч цих положень процесуального закону ОСОБА_4 не навів достатнього обґрунтування скарги для скасування судового рішення на підставах, передбачених частиною 1 статті 438 КПК, з огляду на положення статей 412-414 цього Кодексу у їх взаємозв`язку, зокрема не обґрунтував, чому його звільнення у порядку частини 5 статті 74 Кримінального кодексу України є явно несправедливим.
Крім того, не погоджуючись із оскарженими судовими рішеннями ОСОБА_4 у скарзі наводить доводи, що за своїм змістом стосуються неповноти судового розгляду, невідповідності висновків судів, викладених у рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, що, на його думку, призвело до незаконного засудження. Проте, такі доводи відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки судом касаційної інстанції. 
Виходячи з тлумачення частини третьої статті 26, частин 1 та 2 статті 404 КПК та статті 433 КПК у їх взаємозв`язку, касаційний суд перевіряє правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин в межах тих питань, які були винесені на розгляд апеляційного суду сторонами.
У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 , зокрема, стверджує, що  обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо нього, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015080130002618 від 16 квітня 2015 року, який був предметом розгляду у судах попередніх інстанцій, складено слідчим Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області та затверджено процесуальним керівником відділу Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області поза строком досудового розслідування. Однак касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять підтвердження, що ОСОБА_4 піднімав дане питання в своїй апеляційній скарзі. 
Відповідно до статті 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, і переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування й недотримання вимог статті 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим статтею 427 КПК, Суд, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 січня 2021 року щодо нього, залишити без руху.
Встановити, що зазначені в ухвалі недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали. У разі не усунення недоліків касаційної скарги в установлений строк, її буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 

ОСОБА_1                           ОСОБА_2                          ОСОБА_3