Постанова
Іменем України
 
03 червня 2021 року            
                                                
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/8248/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                  
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
 
на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва
 
в складі судді Захарчук С.С. 
 
від 22 лютого 2021 року
 
по справі №3758/13715/18 Подільського районного суду м. Києва
 
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 
 
до ОСОБА_1 
 
про стягнення заборгованості,
 
                                            В С Т А Н О В И В:
 
В жовтні 2018 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 67 649 грн 10 коп.
 
Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, підписавши Анкету-заяву №б/н від 27.09.2011, отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн у вигляді встновленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а також підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг та відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання заяви.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі якого позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.
 
Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останнього утворилась заборгованість, яка станом на 25.09.2018 складала загальну суму 67 649,10 грн, з яких: 18 448,24 грн - заборгованість за тілом кредиту; 12 191,73 грн - нараховано відсотків за користування кредитом; 33 311,55 грн - нараховано пені; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 3 197,58 грн - штраф (процентна складова). 
 
Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року позов задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 18 448,24 грн.
 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що судом проігноровано факт погодження з відповідачем умов кредитування та відповідальності за порушення зобов`язань щодо сплати відсотків, пені та штрафів, внаслідок чого безпідставно відмовлено в їх стягненні з посиланням на непогодження таких умов з відповідачем і правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17. Зокрема, судом першої інстанції не взято до уваги, що в матеріалах справи наявна довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", в якій погоджено відсоткову ставку, розмір пені та штрафів. Дана довідка підписана ОСОБА_1 та за своєю суттю і є Тарифами по кредиту.
 
Зазначив, що після отримання кредитної картки відповідач визнав укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, шляхом активації картки та  користування кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку. На думку позивача, вчинення відповідачем дій, спрямованих на виконання кредитного договору, зокрема, на погашення заборгованості, свідчить про погодження істотних умов між сторонами.
 
Суд, посилаючись на правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, не звернув уваги, що такий висновок зроблений за наявності інших встановлених судом обставин, зокрема коли відповідачем заперечувалися умови договору, які погоджені між сторонами у належний спосіб. У даній справі кредитний договір відповідачем не спростовувався.
 
Вважав, що суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права, оскільки за відсутності заперечень з боку відповідача відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів. До того ж, суд не врахував, що відповідач не спростував належними доказами факт укладання кредитного договору та ознайомлення з його умовами.
 
За вказаних обставин, просив скасувати заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 22.02.2020 в частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів, ухваливши в цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог у повному обсязі. В іншій частині просив залишити рішення суду без змін. 
Крім того, в апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просив проводити розгляд справи у судовому засіданні з викликом представника позивача, посилаючись на те, що представник у судовому засіданні зможе надати детальні пояснення щодо конкретних обставин справи. 
Колегія суддів вважає, що клопотання позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
У частині першій статті 368 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Суд апеляційної інстанції, діючи у межах повноважень та порядку, визначених частиною першою статті 374 ЦПК України, не може встановлювати обставини справи, які можуть додатково пояснити її учасники, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Київський апеляційний суд надав учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею письмово, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.
Зважаючи на те, що позивач не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого розгляду справи необхідно провести усні слухання, підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні.
Відповідач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Клопотання про продовження строку для подання відзиву до суду не подавав.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 27.09.2011 ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву №б/н від 27.09.2011 (а.с. 6).
 
Згідно розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ "ПриватБанк", станом на 25.09.2018у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 67 649,10 грн, з яких: 18 448,24 грн - заборгованість за тілом кредиту; 12 191,73 грн - нараховано відсотків за користування кредитом; 33 311,55 грн - нараховано пені; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 3 197,58 грн - штраф (процентна складова).
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення цих позовних вимог, оскільки позивач на підтвердження позовних вимог в цій частині не надав доказів, що сторони погодили в кредитному договорі умови про розмір відсотків та штрафів.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.
 
В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. 
 
Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов кредитного договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків та неустойки (пені та штрафів) у разі неналежного виконання умов кредитного договору.
 
Суд першої інстанції, встановивши, що в кредитному договорі - Анкеті-заяві, яка підписана відповідачем, не міститься положень про розмір відсотків та неустойки (пеня та штрафи), дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.
 
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, яка також врахована судом першої інстанції.
 
Позивач, звертаючись до суду з позовом, не надав до позовної заяви належних та допустимих доказів погодження між сторонами істотних умов кредитного договору, а саме щодо розміру відсотків та неустойки.
 
Крім того, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
 
Ураховуючи викладене, та зважаючи на те, що умовами Анкети-заяви від 27.09.2011, яка підписана ОСОБА_1 , не передбачено обов`язку останнього щодо сплати та розміру відсотків і неустойки, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині.
 
                  Вимог про стягнення відсотків та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених статтями 625, 1048 ЦК України позивач не заявляв. 
 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не взято до уваги довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду", яка на думку позивача, містить істотні умови кредитного договору, зокрема щодо розміру відсотків, пені та штрафів, відхиляються колегією суддів.
 
Дійсно, в матеріалах справи наявна довідка, яка 27.09.2011 підписана                ОСОБА_1 . Однак, така довідка не вказує на те, що між сторонами погоджено істотні умови щодо сплати відсотків, пені та штрафів, так яквона надана по договору SAMDN50000050680248, тоді як позивач просив стягнути заборгованість на підставі анкети-заяви №б/н від 02.09.2011, яка не містить інформації про те, що було укладено договір SAMDN50000050680248. Більш того, на довідці зазначено №031501060024648597, а на анкеті-заяві номер відсутній. 
 
Крім того, слід зазначити, що хоч дана довідка і підписана  ОСОБА_1  27.09.2011, того ж дня що і анкета заява, проте матеріали справи не містять доказів тотожності цих двох документів, та те, що вона стосується саме анкети-заяви №б/н, а не іншого договору.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що №SAMDN50000050680248, що міститься на довідці є номером референсу та слугує для ідентифікації активів клієнта, не доводять тотожності анкети-заяви та довідки про умови кредитування. Більше того, звертаючись до суду з позовом позивач не наводив обґрунтувань тотожності вказаних документів, що в силу ст. 376 ЦПК України, не дає можливості суду апеляційної інстанції прийняти такі доводи.
 
Отже, факт підписання відповідачем довідки до договору №SAMDN50000050680248 про умови кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про розмір відсотків, пені та штрафів за анкетою-заявою №б/н.
 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції проігноровано факт погодження між сторонами істотних умов договору, зокрема щодо сплати відсотків, пені та штрафів. Не зазначення в рішенні суду мотивів не прийняття вищевказаної довідки не спростовує висновку суду щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення відсотків, пені та штрафів.
 
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно взято до уваги правовий висновок, висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, з огляду на таке.
 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою АТ КБ "ПриватБанк" посилався на те, що в матеріалах справи наявні витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також наказ Банку щодо затвердження Умов та Правил надання послуг в редакції, що діяли на момент підписання ОСОБА_1 анкети-заяви.  На думку скаржника, за таких обставин суд першої інстанції повинен був відступити від висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17, яка ґрунтується на можливості Банку надати будь-яку редакцію Умов та Правил надання банківських послуг.
 
Дійсно, в матеріалах справи наявні витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також наказ Банку щодо затвердження Умов та Правил надання послуг в редакції.
 
Водночас, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17 дійшла висновку, що Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою договору, якщо вони не підписані та не визнаються відповідачем. 
 
Матеріали справи не містять доказів, що Умови та Правила, які діяли на момент підписання анкети-заяви, підписані відповідачем.
 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно взято до уваги висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17.
 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що кредитний договір є правомірним та він в установленому порядку не визнаний судом недійсним, теж не вказує на факт погодження істотних умов кредитного договору, а саме щодо розміру відсотків, пені та штрафів. 
 
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що стосуються укладення між сторонами договору приєднання, оскільки в мотивувальній частині рішення відсутні висновки, що договір не укладено.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів.
 
Доводи апеляційної скарги, що довідка про умови кредитування є належним доказом ознайомлення з умовами кредитування, що підтверджено практикою Верховного Суду по аналогічним справам, а саме: постанови Верховного Суду від 04.12.2019 по справі №750/6058/17-ц, від 01.09.2020 по справі №293/599/19-ц, від 04.11.2020  №534/1072/18-ц не приймаються до уваги судової колегії. 
 
Зокрема, що стосується правового висновку Верховного Суду в постанові від 04.12.2019 по справі №750/6058/17-ц, на який посилається скаржник, слід зазначити, що встановлені судами обставини у справах, яка переглядалися касаційним судом, та у даній справі не є тотожними. Так, у справах, які переглядалися Верховним Судом судами встановлено, що позичальник підписав довідку про умови кредитування, в якій зокрема визначено розмір відсотків за користування кредитом пені та штрафів. У даній справі в матеріалах справи хоч і наявна довідка про умови кредитування, підписана відповідачем, проте, як вже зазначалось вище позивачем не доведено, що вона стосується анкети-заяви №б/н від 27.09.2011.
 
Щодо правових висновків Верховного Суду у справі №534/1072/18-ц від 04.11.2020, від 01.09.2020 по справі №293/599/19-ц слід зазначити, що дані правові висновки не можуть бути взяті до уваги суду, оскільки у цих справах, касаційний суд, встановивши неповне з'ясування судом апеляційної інстанції обставин справи, направив справу на новий розгляд до цього ж суду.
 
Оскільки апеляційна скарга позивача не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, а також рішення суду в цій частині не оскаржувалося відповідачем, колегія суддів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України не переглядає рішення суду в цій частині.
 
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду в частині, що оскаржувалося, без змін, а скарги без задоволення.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,
                                           П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів - залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                                                                     О.Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                   О.В. Желепа

                                                                                                                             В.А. Кравець