Ухвала
Іменем України 
19 квітня 2021 року
м. Київ
справа №  225/20/20
провадження №  51-1857 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 15 червня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 28 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 15 червня 2020 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця 
АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання 
у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. 
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової 
та моральної шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування спричиненої майнової шкоди в розмірі 5 538 (п`ять тисяч п`ятсот тридцять вісім) гривень 96 копійок, витрат на правову допомогу 
в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, моральної шкоди у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5  визнано винним у тому, що він 12 листопада 2019 року, приблизно о 23 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух у межах населеного пункту 
з пасажирами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по проїжджій частині вул. Залізної у смт Новгородське м. Торецька Донецької області, з боку 
вул. Слов`янської у напрямку с. Верхнєторецьке, діючи в порушення вимог пунктів 12.1, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху, належним чином не стежачи 
за дорожньою обстановкою та не реагуючи на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення дорожньо-транспортної події (далі – ДТП), не врахував дорожню обстановку, у межах населеного пункту перевищив максимально допустиму швидкість руху більше ніж на 63 км/год., не впорався з керуванням транспортного засобу, внаслідок чого поблизу будинку № 137 по вул. Залізній виїхав за межі проїжджої частини ліворуч (відносно напрямку руху транспортного засобу), де скоїв наїзд на перешкоду - залізобетонну конструкцію мосту.
В результаті вказаної ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_7 , який перебував на передньому пасажирському сидінні автомобіля, отримав наступні тілесні ушкодження: тупа сполучена травма - садна та різані рани обличчя, забійна рана підборіддя, відкритий перелом нижньої щелепи, травматичний субарахноїдальний крововилив обох півкуль головного мозку, розрив верхнього відділу трахеї, крововиливи в області коренів легень, селезінки, садна в області лівого стегна, лівого колінного суглобу, від яких помер на місці ДТП. Причиною смерті ОСОБА_7 був набряк головного мозку, зумовлений наявністю вищезазначеної черепно-мозкової травми з масивними крововиливами під м`які мозкові оболонки обох півкуль головного мозку.
В результаті вказаної ДТП пасажир ОСОБА_9 , який перебував на задньому пасажирському сидінні автомобіля, отримав наступні тілесні ушкодження: закритий перелом внутрішнього відростку правої стегнової кістки, закритий перелом основної фаланги 2 пальця лівої кисті, множинні забійні рани нижніх кінцівок, садна обличчя, що супроводжувалися струсом головного мозку, гемартроз правого колінного суглобу, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, 
що потребують для свого загоювання термін більше 21 дня.
Також, в результаті вказаної ДТП пасажир ОСОБА_8 , який перебував 
на задньому пасажирському сидінні автомобіля, отримав тілесні ушкодження 
у вигляді закритих компресійно-осколкових переломів 1, 2, 3 поперекових хребців, перелому поперекових відростків 2 поперекового хребця, які супроводжувалися явищами струсу головного мозку, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я на термін більше 21 дня.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 28 січня 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. 
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи правильності встановлення судом фактичних обставин справи, доведеності вини та юридичної оцінки дій 
ОСОБА_5 , просить змінити судові рішення з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, призначивши основне покарання у виді 3 років позбавлення волі, тобто мінімальний термін, передбачений санкцією ч. 2 ст. 286 КК. В обґрунтування посилається на те, що суди не в повній мірі врахували дані про особу 
ОСОБА_5 та обставини, які пом`якшують покарання. Вказує, що апеляційний суд залишив без належного обґрунтування та спростування доводів його апеляційної скарги про зменшення терміну покарання у виді позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження             та обговоривши доводи касаційної скарги захисника, колегія суддів дійшла                    висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються. 
Захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, 
які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосуваннясвободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність 
в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Водночас, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд відповідно до вимог статей 50, 65 КК врахував тяжкість злочину за його видом (категорією), який згідно 
зі ст. 12 КК є тяжким злочином, хоча й необережним, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, проживає з мамою, вітчимом та братом, позитивно характеризується за місцем проживання, має статус учасника бойових дій, проходив службу в Збройних силах України в період 2016-2019 років, за місцем проходження служби характеризується позитивно, а також обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, та обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, суд взяв до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого від 27 січня 2020 року, складену інспектором Торецького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації», згідно з якою, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінено відносно ОСОБА_5 як середні, а тому його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе 
та не становить високої небезпеки для суспільства.
Суд також врахував, що обвинувачений має доходи для задоволення базових потреб, до вчиненого правопорушення ставиться критично, має конструктивні плани суспільно-корисної спрямованості на майбутнє, за місцем мешкання характеризується посередньо, з сусідами підтримує дружні відносини, у зловживанні спиртними напоями не помічений, не підтримує відносини з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя.
Також судом першої інстанції проаналізовано ставлення ОСОБА_5 
до скоєного, визнання ним вини, його поведінку після вчинення злочину (надання допомоги потерпілим) та під час судового розгляду, що була проявом внутрішніх переживань особою того, що сталося, усвідомлення наслідків, добровільне часткове відшкодування спричиненої шкоди потерпілим ОСОБА_9 
та ОСОБА_8 . 
Разом з цим, суд взяв до уваги й те, що ОСОБА_5 , не зважаючи 
на загальноприйняті норми поведінки та співжиття в суспільстві, вчинив суспільно-небезпечне діяння, своїми діями наразив на небезпеку інших осіб, легковажно дозволив собі керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, 
що свідчить про свідоме грубе порушення Правил дорожнього руху.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо 
ОСОБА_5 у порядку апеляційної процедури, належним чином проаналізував доводи апеляційної скарги захисника, які аналогічні доводам його касаційної скарги, дав на них мотивовану відповідь, врахував думку потерпілого ОСОБА_6 , 
який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та зменшення терміну позбавлення волі, й обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду стосовно призначеного покарання.
Підстав для сумніву у правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Призначене засудженому ОСОБА_5 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК, відповідає вимогам статей 50, 65 КК. Його не можна вважати явно несправедливим.
Відповідно до ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, 
які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними ч. 2 цієї статті.
Однак, касаційна скарга захисника не містить доводів про істотне порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, 
які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення або призвели до порушення прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі захисника мотивів убачається, що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити                        у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника.  
Беручи до уваги наведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 15 червня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 28 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                   ОСОБА_3