ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

                                                  Головуючий суддя у першій інстанції : Кзензюк А.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року	Львів	Справа № 140/14138/20 пров. № А/857/4164/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Кузьмича С.М., Матковської З.М., 
за участю секретаря судового засідання:          Гнатик А.З.,
представника апелянта:                                           Крючкова  В.О.
представника відповідача:                                      Клекоцюк Р.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кар Груп" на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 140/14138/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кар Груп" до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

ВСТАНОВИВ:
25.09.2020р. позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кар Груп» (далі ТзОВ «Кар Груп») звернувся в суд з позовом до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару від 04.09.2020р. № UA 205030/2020/000025/2.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.12.2020р. в позові відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ТзОВ «Кар Груп» подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.12.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
В судовому засіданні представник апелянта Крючков В.О. підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених.
Представник відповідача Клекоцюк Р.Є. в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Із змісту зовнішньоекономічного контракту №02/20-ES/KG від 10.06.2020р. видно що компанія експортера ES POLTRADE продає та зобов`язується доставити покупцю ТзОВ «КАР ГРУП» транспортний засіб згідно з міжнародними правилами. 
На виконання умов контракту, здійснено поставку легкового автомобіля марки MERCEDES BENZ GLE 350D, VIN – НОМЕР_1 за ціною 25 000 Євро, що підтверджується рахунком-фактурою ES20-0846 від 26.08.2020р.

28.08.2020р. декларант позивача з метою митного оформлення придбаного легкового автомобіля марки MERCEDES BENZ GLE 350D, VIN – НОМЕР_1 подав митному органу митну декларацію №UA205030/2020/025069 у якій визначено митну вартість товару за основним методом (за ціною контракту), а саме за ціною договору (контракту) (графа 42, 43 МД) в розмірі в розмірі - 25 000 Євро.
Декларант одночасно із митною декларацією митному органу подав наступні документи: рахунок-фактуру №ES20-0846 від 26.08.2020р.; автотранспортну накладну від 26.08.2020р. №200846; декларацію про походження товару №ES20-0846 від 26.08.2020р.; технічний паспорт від 27.03.2019р. FG 290067; платіжне доручення №18 від 18.08.2020р.; висновок про вартість  характеристики товарів від 27.08.2020р. №22361/20; договір №102/20-ES/KG від 10.06.2020р.; довідку від 27.08.2020р. №17444с/2-5 та митну декларацію від 26.08.2020р. № 20SK5361EX00750900.
Під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів посадовою особою митниці розпочато процедуру консультацій декларанта з митним органом.
Митний орган вказав, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за ціною договору товарів, які імпортуються, за рівнем, визначеним декларантом, у зв`язку з тим що документи, подані декларантом до митного оформлення товару та додатково надані за електронною митною декларацією №UA205030/2020/02506 містять розбіжності та неточності, зокрема:
- рахунок-фактура від 26.08.2020 №ES20-0846 містить інформацію щодо продавця ES POLTRADE, s.r.o.,  що відрізняється від реквізитів власника згідно технічної документації на автомобіль.
Митний орган у зв`язку з тим, що подані документи містять розбіжності та неточності з метою перевірки відомостей, що підтверджують заявлену митну вартість запропонував в 10-денний термін надати позивачу: - договори (угоди, контракти) із третіми особами, пов`язані з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; та інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару за бажанням декларанта".
На вимогу митного органу декларант подав пояснення та звіт про оцінку транспортного засобу від 28.08.2020р. №1134/20. 
Інших документів витребуваних митним органом декларант не надав, про що повідомив листом від 04.09.2020р.
04.09.2020р. Волинською митницею Держмитслужба прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205030/2020/000025/2, яким визначено митну вартість імпортованого товару за резервним методом в розмірі 42 302,441Євро.
В графі 33 вказаного рішення зазначено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються та за рівнем, визначених декларантом, у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом.
Крім того, митний орган сформував картку відмови № UA205030/2020/20429, в якій зазначена причина відмови декларування товару, а саме: митна вартість товару не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, та за рівнем визначенм декларантом у зв`яку з неподанням  додаткових документів, які витребував відповідач.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до ст.49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч.2 ст.52 МК України).
Відповідно до ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій статті цієї статті.
Як визначено у ч.3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості  у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 МК України (ч.3 ст. 54 МК України).
При цьому, ч.6 ст. 54 МК України визначено виключний перелік підстав, за яких митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.
Колегія суддів зазначає, що позивач, надав митному органу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, передбачені ст.53 МК України. Зокрема, подані декларантом до митного оформлення документи (декларація митної вартості та рахунок фактура (інвойс) за назвою та змістом відповідають вимогам ч.2 ст. 53 МК України.
Проте, митний орган не мав підстав для витребування додаткових документів та, як наслідок, для відмови в митному оформленні товару за заявленою митною вартістю, оскільки не довів, що подані декларантом документи були недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумнів у достовірності наданої інформації.
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Вимоги ч.3-4 ст. 53 та ч.2 ст.58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Так, відповідач, обмежившись у спірному рішенні лише загальним висновком про те, що митна вартість товару документально не підтверджена, не зазначив при цьому, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, в чому полягає невідповідність даних або які розбіжності, наявні в поданих декларантом документах, не повідомив позивача про виявлені недоліки наданих документах для підтвердження числових значень митної вартості.
Такі дії митного органу не узгоджуються з положеннями п.2 ч. 4 ст. 54 МК України та сприяють тому, що декларант будучи необізнаним стосовно фактичних причин, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визнана, позбавляється можливості усунути такі розбіжності ( недоліки, хиби) на стадії здійснення митного контролю правильності визначення задекларованої ним митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.  53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
ч.2 ст.55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч. 3 ст. 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визначена органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Апеляційним судом встановлено, що всупереч положенням п. 1, п.2, п.3, ч. 2 ст. 55 МК України в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості митний орган не навів обов`язкових відомостей щодо обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі поданих позивачем документів, не міститься інформація ( в тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних ( аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів) яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів та фактів, які вплинули на таке коригування, а також не зазначив вичерпного переліку вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч. 3 ст. 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів.
Тобто, оскаржуване рішення про коригування митної вартості не містить конкретизованих причин через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано. Не вказано про інформацію наявну в митного органу, яка стала підставою для сумнівів щодо правильності визначення декларантом митної вартості товару. Числове значення скоригованої митної вартості жодним чином не обґрунтовано, а фактори, які вплинули на таке коригування не описані.
Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Водночас, колегія суддів зазначає, що доводи митного органу з приводу спрацювання даних автоматизованої системи аналізу та управління ризиками не є правовою підставою, визначеною ч.1 ст.55 МК України для коригування митної вартості.
Висновки суду першої інстанції про те, що позивач надав документи, які викликають сумнів у контролюючого органу щодо ціни вартості декларованого легкового автомобіля, а також транспортний засіб не містив пошкодження, що могли вплинути на його ринкову вартості, враховані колегією суддів, однак такі обставин не бути покладені в основу оскарженого рішення про коригування митної вартості.
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що товаросупровідні документи, які подані ТзОВ «КАР ГРУП» до митного оформлення підтверджують заявлену митну вартість товару, не містять будь-яких ознак підробки чи пошкодження. Усі відомості узгожуються між собою, вартість у рахунку-фактурі сплачена іноземному відправнику ( експортеру), взаємовідносини з іноземною компанією-відправником підтверджені належними та допустимими доказами. 
Єдиною підставою для виникнення сумнівів у митного органу є виключно та обставина, що наданий на вимогу митного органу звіт від 28.08.2020р. не містить документального підтвердження проценту коректування (зменшення на 35 %) вартості ввезеного транспортного засобу та у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу міститься невідповідність відомостей щодо власника транспортного засобу.
Проте, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що вищевказані документи які нібито містять розбіжності та неточності не є основними документами, які визначають митну вартість ввезених на митну територію України товарів. Оскільки, в платіжному дорученні № 18 від 18.08.2020р., рахунку-фактурі №ES20-0846 від 26.08.2020р. про оплату за транспортний засіб MERCEDES BENZ GLE 350D, VIN – НОМЕР_1 , які знаходиться в матеріалах справи, в графі «Призначення платежу» є відомості про укладений зовнішньоекономічний контракт і про конкретно імпортований транспортний засіб. Усі надані документи містять ідентифікаційні дані транспортного засобу НОМЕР_1 та вартість – 25000 євро. Тобто, зобов`язання позивач виконав. Сума у платіжному дорученні і в рахунку узгоджується між собою.
В платіжному дорученні № 18 від 18.08.2020р. у графі «Бенефіціар» міститься інформація про реквізити компанії ES.POLTRADE S.R.O. Тобто, такі самі реквізити як у виставленому рахунку-фактурі, що свідчить про те, що оплата у розмірі 25000 євро проведена в адресу відправника товару по товаросупровідних документах.
ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень  не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Наслідком таких протиправних дій митного органу, є безпідставне, в порушення ст.58 МК України, визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених ст. 59-63 МК України.
Крім того, колегія суддів також звертає увагу на ту обставину, що рішення про коригування митної вартості не може базуватись виключно на інформації з електронної бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС України щодо митного оформлення ідентичних товарів з вищим рівнем митної вартості, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову. Оскільки митним органом не доведено наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару за першим методом. Проте, позивач підтвердив заявлену митну вартість товару необхідними документами, які за своїм змістом та назвою відповідають переліку документів, визначених ст.53 МК України, якими доведена обставина придбання транспортного засобу за ціною 25 000 євро, що спростовує доводи митного органу про занижену вартість автомобіля. Митний орган не обґрунтував належним чином розрахунок митної вартості транспортного засобу в сумі 42302,441євро. Зазначене, в свою чергу, дає підстави вважати, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA205030/2020/000025/2 від 04.09.2020р. - є протиправними та такими, що підлягає скасуванню.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 27.06.2019р. у справі № 803/667/17, від 02.04.2019р. у справі № 809/784/19, від 06.03.2019р. у справі № 809/278/17, від 20.02.2018 р. у справі № 809/1884/1.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4)неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити.

Керуючись ст.ст.243, 286, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кар Груп" задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 140/14138/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA205030/2020/000025/2 від 04 вересня 2020року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 22.06.2021р.