ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

25 травня 2021 року                                                                                м.Суми
                                                               Справа №592/4732/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/693/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Собини О. І. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Сумська міська рада,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ейсмонта Євгена Анатолійовича
на рішення  Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Костенка В.Г. в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст рішення складено 22 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2020 року ОСОБА_1  через свого представника -  адвоката Ейсмонта Євгена Анатолійовича звернувся до суду з позовом до Сумської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.
Свої вимоги мотивує тим, що з 21 липня 2001 року він є членом Громадської організації «Садівниче товариство «Цукровик». Як член вказаної організації, він з 21 липня 2001 року користується у вказаному товаристві земельною ділянкою № НОМЕР_1 (площа 0,04 га), що знаходиться на території Сумської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на сьогоднішній день він має бажання отримати у власність дану земельну ділянку за давністю користування з метою отримання в подальшому права розпоряджатися належним йому майном.
29 листопада 2019 року він звернувся до міського голови Лисенка О.М. з клопотанням про передачу у власність даної земельної ділянки, проте отримав відмову з тих підстав, що відповідно до п. 17 додатку 4 до рішення міськвиконкому від 22 жовтня 1993 року № 613 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок», земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,04 га для садівництва було передано у приватну власність члену садівничого кооперативу «Сахарник» ОСОБА_2 . Крім того, Департамент забезпечення ресурсних платежів зазначив, що ст. 119 ЗК України не передбачено жодних переваг для осіб, зазначених в ч. 1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної власності не призводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або користування (ст. 118, 123 ЗК України).
Зазначає, що він відкрито, безперервно та добросовісно користується у садівницькому товаристві «Цукровик» даною земельною ділянкою більше 15 років.
Посилаючись на вказані обставини, просить визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 (площа 0,04 га), що знаходиться на території Громадської організації «Садівниче товариство «Цукровик» за адресою:м. Суми, вул. Білопільский шлях, 40 та використовується для садівничих потреб, за давністю користування.
Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 09 лютого 2021 року відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Ейсмонт Є.А. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне дослідження судом обставин справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. 
Не погоджується з висновком суду, що позивачем не доведено та не доказано обставини заволодіння спірною земельною ділянкою, умовами її набуття, переходу від попереднього власника.
Зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що Статут товариства не передбачає одночасне надання в користування двом та більше членам громадської організації однієї і тієї ж самої земельної ділянки. Дана земельна ділянка не перебувала у власності позивача на момент його вступу до кооперативу, тому він отримав дану земельну ділянку при вступі у кооператив як вільну земельну ділянку, що свідчить про те, що він не знав та не міг знати про те, що протягом 20 років поспіль володіє чужим майном. 
Вважає необґрунтованими посилання місцевого суду на висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах № 175/4741/16 від 29 березня 2018 року та від 06 вересня 2018 року у справі № 205/1178/16-ц, оскільки ОСОБА_3 не знав, що володіє протягом 20 років земельною ділянкою, яка належить на праві власності іншій особі.
Звертає увагу суду на те, що інші особи, в тому числі ОСОБА_2 протягом володіння ОСОБА_1 земельною ділянкою своїх прав на неї не пред`являли і на даний час не пред`являють, тому відповідачем у даній справі, на його думку, є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, тобто в даному випадку - Сумська міська рада. 
Наголошує на тому, що земельна ділянка, право користування на яку надається у випадку вступу у члени садівничого кооперативу не відноситься до переліку майна, вилученого з цивільного обороту, а тому може бути об`єктом права власності за ст. 344 ЦК України.
Факти відкритості, давності та безперервності, відсутності титулу у позивача на володіння земельною ділянкою судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не заперечувались.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористався.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Ейсмонт М.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника Сумської міської ради Парфененка М.С., який заперечує проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відмовляючи у задоволенні позову  ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для набуття позивачем права власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю. Позивачем не доведено обставин заволодіння спірною земельною ділянкою, умовами набуття, переходу він попереднього власника тощо. Крім того, позивачем не доведено обґрунтованості позову саме до заявленого відповідача, оскільки власником земельної ділянки є ОСОБА_2 .
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову. 
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 21 липня 2001 року є членом Сумської міської громадської організації Садівницьке товариство «Цукровик» за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 22 - 25). 
З 21 липня 2001 року він користується земельною ділянкою № НОМЕР_1 площею 0,04 га у вказаній громадській організації, заборгованості по членським і цільовим внескам не має (а. с. 26).
Відповідно до листа Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 19 грудня 2019 року № Г-3999/06.01-21 за результатами розгляду звернення позивача стосовно передачі йому у власність земельної ділянки за № НОМЕР_1 , площею 0,04 га, розташованої на території Громадської організації «Садівниче товариство «Цукровик» за адресою: АДРЕСА_1 , що використовується для садівничих потреб за давністю користування, було повідомлено, що відповідно до п. 17 додатку № 4 до рішення міськвиконкому від 22 жовтня 1993 року № 613 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок», земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,04 га для садівництва передано у приватну власність члену садівничого кооперативу «Сахарник» ОСОБА_2 . Інформації про прийняття Сумською міською радою рішення стосовно втрати чинності вказаним пунктом 17 додатку № 4 до рішення відсутня. Крім того, було зазначено, що аналіз ст. 119 ЗК України дає підстави для висновку, що не передбачено жодних переваг для осіб, зазначених у ч. 1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не призводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або користування (ст.ст. 118, 123 ЗК України). Відтак заявника було повідомлено про відсутність правових підстав для передачі йому у власність запитуваної земельної ділянки (а. с. 37-38).
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
         Згідно з положеннями ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння - особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. 
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 ЦК.
Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.
Так, відповідно до ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.
Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.
Аналіз статті 119 ЗК України дає підстави для висновку про те, що не передбачено жодних переваг для осіб, зазначених у частині першій цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не призводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118, 123 ЗК України).
Ця норма надає лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.
Аналогічний висновок висловлений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2018 року справа № 742/2916/15-ц, від 21 листопада 2018 року справа № 569/10861/16-ц.
Відповідно до статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначається цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Зокрема, сільські, селищні, міські ради згідно зі статтею 12 ЗК України передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Громадянин - член садівницького товариства, якому виділена земельна для садівництва, має право на її безоплатну приватизацію за умови, що її розмір не перевищує 0,12 га (ст. 121 ЗК України) та що такий громадянин не отримав раніше земельну ділянку, призначену для індивідуального чи колективного садівництва, у приватну власність безоплатно. Приватизація земельної ділянки громадянином - членом садівницького товариства, як передбачено ст. 35 ЗК України, здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства шляхом подання заяви до правління товариства або до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування. 
Згідно з ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Йдеться про безтитульне володіння, яке не має правової підстави. 
З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка була надана позивачу в користування Громадською організацією «Садівниче товариство «Цукровик» як члену садівничого товариства, тобто в даному випадку він володіє та користується спірною земельною ділянкою на відповідній правовій підставі, що виключає безтитульність володіння.
Крім того, слід зазначити наступне.
Пунктом 17 додатку № 4 до рішення міськвиконкому від 22 жовтня 1993 року № 613 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок», земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,04 га для садівництва передано у приватну власність члену садівничого кооперативу «Сахарник» ОСОБА_2 .
Як вже зазначалося вище відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. 
На момент звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 з відповіді Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 19 грудня 2019 року знав, що п. 17 додатку № 4 до рішення міськвиконкому від 22 жовтня 1993 року № 613 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок», знав, що земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,04 га для садівництва передано у приватну власність члену садівничого кооперативу «Сахарник» ОСОБА_2 , проте вказав в якості відповідача не вказану особу, а Сумську міську раду. Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не довів обґрунтованість звернення з вказаним позовом саме до Сумської міської ради.
Отже за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та визнання за ним права власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 (площа 0,04 га), що знаходиться на території Громадської організації «Садівниче товариство «Цукровик» за адресою: АДРЕСА_1 та використовується для садівничих потреб, за набувальною давністю.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів - 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ейсмонта Євгена Анатолійовича залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 лютого 2021 рокув даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 26 травня 2021 року. 

Головуючий:                                                        Т.А. Левченко

Судді:                                                                О.Ю. Кононенко

                                                                       О.І. Собина