ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/680/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/8598/20 Категорія: 312000000 	Позарецька С. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар Торопенко Н.М.

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрібьюшн»;
особа, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрібьюшн» про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що нею 13 жовтня 2019 року у магазині «Фокстрот», що по АДРЕСА_1 придбано водонагрівач ARISTON ABS VLS EVO PW 80D, серійний номер 370044583192380403321, з гарантійним строком в один рік.
 22 жовтня 2019 року під час монтажу даного водонагрівача, а саме – наповнення системи водою, виявилось, що водонагрівач протікає. Такий недолік не дозволяє використовувати водонагрівач за його цільовим призначенням, а тому є істотним недоліком, відповідно до п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів».
В період гарантійного строку, 16 грудня 2019 року сервісною службою встановлено, що протікання водонагрівача сталось внаслідок вини виробника товару та одночасно спеціалістом сервісного центру була замінена деталь водонагрівача.
Позивач вказує, що заперечувала проти ремонту водонагрівача і зверталась до керівництва магазину з проханням замінити товар неналежної якості на аналогічний справний товар, що відповідає нормам ст. 8 вказаного Закону.
Вважає, що відповідачем порушені її права як споживача, оскільки він не обміняв товар неналежної якості на інший, який є якісним.
Вказує, що відповідачем їй завдано моральної шкоди, яка полягає у хвилюванні, роздратуванні, розпачу з приводу неможливості користуватися водонагрівачем в холодну пору року; вона є пенсіонером по інвалідності 2 групи; змушена була витрачати час, прикладати зусилля, неодноразово звертатися до відповідача з приводу обміну товару, що негативно відбивається на її здоров`ї (сталося підвищення артеріального тиску, турбують головні болі).
Враховуючи наведене, просила суд зобов`язати відповідача замінити неналежної якості товар на товар належної якості або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника); стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду 4000грн.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «САВ-Дістрібьюшн» витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 2000 грн.
Рішення суду обґрунтоване тим, що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача та її представника про наявність істотного недоліку товару - водонагрівача ARISTON ABS VLS EVO PW 80D. Судом встановлено, що саме споживачем були порушені гарантійні умови, передбачені п.4 (самостійний демонтаж водонагрівача), враховуючи отримання нею оригіналу гарантійного талону, про що вказала позивач в судовому засіданні і можливість ознайомитися з ними перед здійсненням установки та демонтажу; вона не скористалася правом здійснити установку за допомогою майстра сервісного центру, як це передбачено п.5 гарантійного талону .
Суд вказав, що за заявкою позивачки 16 грудня 2019 року було здійснено ремонт вказаного товару, про що складено звіт про виконані роботи, з яким погодилась ОСОБА_1 , отримавши відповідний акт, копію якого долучила до позову.
У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, суд також відмовив у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.
Крім того, враховуючи складність та категорію справи, обсяг та час виконаних робіт, значення справи для сторін, фінансовий стан позивачки, яка є особою з інвалідністю 2 групи та пенсіонером, суд прийшов до висновку про необхідність зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають до стягнення із позивача на користь відповідача у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, до 2000 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким задовольнити їх у повному обсязі.
У апеляційній скарзі вказує, що на її думку, протікання водонагрівача є істотним недоліком відповідно до п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» і робить неможливим використання водонагрівача відповідно до його цільового призначення.
Зазначає, що про те, що водонагрівач протікав і це протікання було у зв`язку із заводським дефектом підтверджується звітом виконаних робіт ФОП ОСОБА_2 від 16 грудня 2019 року.
Вважає, що посилання суду на те, що нею були порушені гарантійні умови, а саме п. 4 (самостійний демонтаж), взагалі не може впливати на обов`язок відповідача замінити неякісний водонагрівач, який має істотний недолік у відповідності до ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів».
ТОВ «САВ-Дістрібьюшн» подало відзив на апеляційну скаргу та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
У відзиві вказує, що зі сторони відповідача відсутні будь-які порушення прав ОСОБА_1 як споживача, оскільки ТОВ «САВ-Дістрібьюшн» вживалися всі необхідні дії для задоволення вимог позивача, а саме, своєчасне реагування та надання відповідей на всі звернення позивача та вчасне передання товару до сервісного центру для діагностики товару, а матеріали справи не містять жодних доказів наявності істотного недоліку у придбаному позивачем товарі.
Вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позивачкою було порушено гарантійні умови виробника щодо самостійного демонтажу придбаного водонагрівача, а також щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди.
Крім того, у відзиві просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «САВ-Дістрібьюшн» понесені у зв`язку з розглядом апеляційної скарги витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 грн.
Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 жовтня 2019 року у магазині «Фокстрот», що по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 придбала водонагрівач ARISTON ABS VLS EVO PW 80D, серійний номер 370044583192380403321, з гарантійним строком в один рік, що підтверджується фіскальним чеком на гарантійним талоном (а.с. 4-5, 46-47).
22 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до магазину «Фокстрот» про заміну товару на товар належної якості (а.с.48), на що отримала відмову відповідача (а.с. 49).
22 жовтня 2019 року в магазині «Фокстрот» за участю ОСОБА_1 здійснено огляд товару, який вона повернула до магазину, про що складено акт, вказана причина недоліку – протікання води (а.с.51).
25 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до магазину про безоплатне усуненні недоліків товару, що придбаний 13 жовтня 2019 року, товар прийнятий працівниками магазину (а.с.52).
05 листопада 2019 року за результатами розгляду заяви позивачки відповідачем надано відповідь та повідомлено про можливість отримання водонагрівача в магазині після його діагностики сервісним центром (а.с.53).
Відповідно до квитанції №1678 від 25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 отримала в магазині водонагрівач після його повернення з сервісного центру (а.с.55). Зазначено стан товару - б/у, перелік недоліків – протікання корпусу, розписка про отримання товару ОСОБА_1 .
Як зазначено у звіті про виконання робіт ФОП ОСОБА_3 від 25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у гарантійному ремонті згідно із пунктом 4.3, у зв`язку із самостійним демонтажем (а.с.56).
Відповідно до п. 4 гарантійного талону виробника ARISTON, заборонено демонтувати або ремонтувати водонагрівачі самостійно. Відповідно до п. 5, для встановлення придбаного обладнання рекомендовано скористатися послугами авторизованих сервісних центрів. У мережі авторизованих сервісних центрів споживач також може отримати необхідну технічну консультацію щодо встановлення та експлуатації водонагрівача. Для забезпечення права на безоплатне усунення недоліків протягом гарантійного терміну будь-яке технічне обслуговування, ремонті роботи, а також демонтаж несправного виробу мають виконуватися виключно спеціалістами сервісного центру та з використанням оригінальних запчастин (а.с.47).
10 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо заміни водонагрівача на інший аналогічний товар (а.с.57), на що їй цього ж дня надано відповідь про відмову (а.с.58).
Відповідно до листа ФОП ОСОБА_4 від 02 листопада 2020 року, зазначено, що ФОП надає офіційні послуги з гарантійного ремонту та обслуговування побутової техніки виробника ARISTON на підставі укладеного між сторонами договору. 12 грудня 2019 року від контакт-центру ARISTON надійшла електронна заявка на сервісний ремонт водонагрівача ARISTON ABS VLS EVO PW 80D, із зазначенням реквізитів споживача – ОСОБА_1 . 16 грудня 2019 року здійснено виїзд майстра за адресою споживача та в межах гарантійних зобов`язань виробника проведено безоплатний гарантійний ремонт водонагрівача, виявлено протікання байпасного з`єднання (трубки) у водонагрівачі та проведено відповідні роботи із його заміни, про що складено акт. Претензій у споживача до проведених робіт не було, інших звернень від ОСОБА_5 щодо водонагрівача до сервісного центру не надходило (а.с.61).
12 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до контакт-центру Арістон із заявкою про протікання водонагрівача (а.с.63).
Відповідно до звіту виконаних робіт від 16 грудня 2019 року (а.с. 62) майстром ОСОБА_6 виконані ремонті роботи водонагрівача.
За результатами проведення ГУ держпродспоживслужби в Черкаській області перевірки у магазині «Фокстрот» щодо можливих порушень прав споживача ОСОБА_1 , за зверненням останньої, складено акт, за яким порушень не виявлено (а.с. 64-79).
Звертаючись із позовом ОСОБА_1 вважала, що на підставі статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач зобов`язаний на її вимогу замінити придбаний нею 13 жовтня 2019 року водонагрівач на такий же товар або на аналогічний, у зв`язку із наявність у ньому заводського дефекту.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що позивачкою не доведено наявність істотного недоліку товару відповідно до положень п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів».
Колегія суддів вважає такий висновок суду обґрунтованим із посиланням на відповідні положення Закону.
Так, встановлення товару ОСОБА_1 було здійснено самостійно, без залучення майстра сервісного центру, що підтверджується заявою ОСОБА_1 від 22 жовтня 2019 року. Так само і демонтаж водонагрівача було здійснено самостійно, у зв`язку з чим сервісним центром було відмовлено у гарантійному ремонті (а.с. 10).
Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак:
а) він взагалі не може бути усунутий;
б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів;
в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
Із матеріалів справи вбачається, що 16 грудня 2019 року майстром сервісного центру було здійснено ремонтні роботи придбаного позивачкою водонагрівача. Після чого ОСОБА_1 не зверталась до відповідача з приводу несправності товару.
Лише 10 серпня 2020 року, тобто через вісім місяців, ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про заміну водонагрівача на такий же чи аналогічний товар, посилаючись на положення статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів».
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів наявності істотного недоліку у придбаному позивачкою 13 жовтня 2019 року водонагрівачі. Так, згідно із наданими сторонами доказами, недолік товару з приводу протікання був усунутий майстром сервісного центру 16 грудня 2019 року.
Оскільки судом не встановлено порушень відповідачем прав позивачки як споживача, позовна вимога про стягнення моральної шкоди на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» також не підлягає задоволенню, про що вірно вказано судом першої інстанції.
З огляду на викладене, судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення, на підставі наданих сторонами доказів, тому воно зміні чи скасуванню не підлягає.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду – без змін.
Разом з тим, у зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до положень статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 слід стягнути на користь відповідача ТОВ «САВ-Дістрібьюшн» понесені останнім судові витрати на правничу допомогу.
Згідно з доданими до відзиву документами, ТОВ «САВ-Дістрібьюшн» сплатило Адвокатському об`єднанню «СОЛ» 5500 грн за надання правничої допомоги, а саме: представлення інтересів у Черкаському апеляційному суді під час розгляду судом апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2021 року (пункт 1.2 Додаткової угоди № 2 від 30 березня 2021 року до Договору про надання правничої допомоги № СД-89/02-11/20 від 02 листопада 2020 року). 
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, стаття 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 ЦК України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Під час розгляду справи апеляційним судом представник позивачки адвокат Грачова Т.Г. просила відмовити у стягненні з позивачки на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5500 грн, оскільки вважала їх завищеними, необґрунтованими та неспівмірними.
Колегія суддів погоджується із доводами представника позивачки щодо не співмірності розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони.
Колегія суддів враховує, що відповідачем подавався відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до суду першої інстанції (а.с. 38-43), в якому були викладені обставини та підстави для відмови в задоволенні позовних вимог, аналогічні відзиву на апеляційну скаргу. Отже, підготування відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не вимагало від адвоката значних зусиль та затрат часу. 
Розгляд справи апеляційним судом проведено у одному судовому засіданні, яке тривало 52 хвилини.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що клопотання представника позивачки про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають до стягнення на користь відповідача, слід задовольнити та зменшити судові витрати до 1000 грн, враховуючи співмірність наданих послуг із категорією справи, фінансовий стан учасників справи та критерій розумності розміру таких витрат. 

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2021 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрібьюшн» витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді                                  

Повний текст постанови складений 22 квітня 2021 року