ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/12406/16-ц                                Головуючий суддя І інстанції Сугачова О. О.
Провадження № 22-ц/818/1088/21                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2021 року                                                                         м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 червня 2017 року, ухвалене у складі судді Сугачової О.О., по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до відповідачів, та просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1327711,64грн.; в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-701/347/2008 від 05.06.2008 у загальному розмірі 1327711,64грн., що складається із заборгованості зі тілом кредиту у розмірі 1119292,88грн. та за відсотками у розмірі 208418,76грн. на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_3 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28.09.1993, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, згідно із розпорядженням № 18012 та зареєстрований Харківським міським бюро технічної інвентаризації 07.10.1993, записано в реєстрову книгу за № П-5-3938, шляхом надання товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки з наданням всіх повноважень продавця, (в тому числі: отримання дублікату правовстановлюючих документів на предмет іпотеки в органах нотаріату та місцевого самоврядування, здійснення їх реєстрації, реєстрації права власності на підставі вказаних документів, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України, ВРЖЕУ, нотаріату тощо, за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на час укладання правочину щодо відчуження); з метою збереження предмету іпотеки до її реалізації, передати предмет іпотеки, а саме, вищевказану квартиру, що належить ОСОБА_3 на праві власності в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договір на охорону зі спеціалізованими підприємствами.
Позов мотивовано тим, що 05.06.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав кредит в сумі 42336,67 доларів США. 
Зазначає, що 29.06.2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов`язання за кредитним договором від 05.06.2008, тобто до останнього перейшли всі права щодо права вимоги до боржника за кредитним договором від 05.06.2008. 
Зауважує, що ОСОБА_1 зобов`язалась за кредитним договором повернути кредитні кошти, сплатити інші платежі згідно умов кредитного кредитору. Між тим, у порушення взятих на себе зобов`язань сума кредиту не повернено, відсотки та інші платежі не сплачено, тому станом на 07.09.2016 перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму 1327711,64грн. 
Також зазначає, що у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором, укладений договір іпотеки від 05.06.2008 між банком та ОСОБА_3 . 
Відповідно до чинного законодавства, Закону України «Про іпотеку» позивач має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом продажу предмету іпотеки.
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 червня 2017 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково.
 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1327711 (один мільйон триста двадцять сім тисяч сімсот одинадцять)грн 64 коп.
  В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-701/347/2008 від 05.06.2008 у загальному розмірі 1327711,64грн, що складається із заборгованості зі тілом кредиту у розмірі 1119292,88грн та за відсотками у розмірі 208418,76грн на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28.09.1993, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, згідно із розпорядженням № 18012 та зареєстрований Харківським міським бюро технічної інвентаризації 07.10.1993, записано в реєстрову книгу за № П-5-3938, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки з наданням всіх повноважень продавця, (в тому числі: отримання дублікату правовстановлюючих документів на предмет іпотеки в органах нотаріату та місцевого самоврядування, здійснення їх реєстрації, реєстрації права власності на підставі вказаних документів, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України, ВРЖЕУ, нотаріату тощо, за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на час укладання правочину щодо відчуження).
     В іншої частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір в розмірі 6890 грн, в рівних частинах з кожної.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2020 року заяву адвоката Биченко А.О., що діє в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 06.06.2017 року залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Биченко А.О. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення , новим рішенням у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що справу було розглянуто без належного повідомлення відповідача, чим порушило її процесуального права на обізнаність з приводу обставин розгляду справи.
Зазначає, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 року вже була стягнута заборгованість за кредитним договором, та звернуто стягнення на предмет іпотеки, тому вважає, що даним рішенням з ОСОБА_1 двічі стягнута заборгованість за одним і тим самим кредитним договором.
Окрім цього, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.
Зауважує, що пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту кредитор втрачає право на нарахування процентів передбачених кредитним договором, а його права підлягають захисту відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України.
Зауважує, що задоволення позовних вимог суперечить вимогам закону та призводить до подвійного стягнення заборгованості, відсотків та звернення стягнення на предмет іпотеки повторно.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вважає, що в частині вирішення позовних вимог щодо ОСОБА_3 не вирішує питання про права чи обов`язки апелянта, тому в цій частині провадження слід закрити.
Зазначає, що 26.01.2021 року Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку викладеному у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц та зауважила, що наявність рішень суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача сплатити заборгованість.
       Зауважує, що у рішеннях суду від 08.06.2011 року у справі №2-1887/11 та від 06.06.2017 у справі №642/1187/20 різний предмет позову, а саме сума боргу заявлена до стягнення з відповідача відрізняється як визначенням гривневого еквіваленту так і періодом нарахування цієї заборгованості.
       Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
       У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не зовсім відповідає.
       Судом першої інстанції встановлено що 05.06.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно умов якого банк надав останній кредит в сумі 42336,67 доларів США.
       29.06.2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов`язання за кредитним договором від 05.06.2008, тобто до останнього перейшли всі права щодо права вимоги до боржника за кредитним договором від 05.06.2008.
        ОСОБА_1 зобов`язалась за кредитним договором повернути кредитні кошти, сплатити інші платежі згідно умов кредитного кредитору проте, у порушення взятих на себе зобов`язань сума кредиту не повернуто, відсотки та інші платежі не сплачено, тому станом на 07.09.2016 перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму 1327711,64 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 41689,37 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 07.09.2016 становить 1119292,88грн. та заборгованості по нарахованим та не сплаченим відсоткам за кредитним договором в сумі 7762,80 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 07.09.2016 становить 208418,76грн.
    У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором, укладений договір іпотеки від 05.06.2008 між банком та ОСОБА_3 предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , що належить останній.
   Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконала взяти на себе зобов`язань у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню.
       Окрім цього, зазначено, що відповідно до умов іпотечного договору позивач має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки.
        Проте погодитись з таким висновком суду не можна.
Згідно з вимогами ч. 1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст.255 та 257 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ч. ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили а тими самими вимогами.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 червня 2011 року було задоволено позовні вимог ПАТ «ОТП Банк» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі №ML 701/347/2008 від 05.06.2008 року у розмірі 390582 грн 94 коп., яка складається із тіла кредиту в розмірі 333006,35 грн, несплачених відсотків за користування кредитом за період з 06.03.2009 року по 30.11.2009 року включно в розмірі 36775,59 грн, пені за прострочення виконання зобов`язання за період з 08.12.2008 по 28.07.2009 року в розмірі 20726 грн та 75 грн штрафних санкцій.
В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ML 701/347/2008 від 05.06.2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , шляхом продажу вказаної квартири ПАТ «ОТП «Банк» в особі регіонального відділення АТ «ОТП Банк» в м. Харкові укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою – покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності а також наданням ПАТ «ОТП Банк» всіх повноважень , необхідних для здійснення продажу.
Закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.
Отже, відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.
Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідачів щодо якої вона просить ухвалити рішення, а підставою - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Згідно з висновками Верховного Суду щодо застосування п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, що викладені в постановах від 10.06.2020 у справі №366/2099/17, від 27.05.2020 у справі №761/35475/18, від 13.05.2020 у справі №65/4455/19, від 08.04.2020 у справі №910/16868/19, від 27.11.2019 у справі №303/4229/16-ц, від 27.11.2019 у справі №235/4711/15-ц, від 22.05.2019 у справі №640/7778/18, від 19.11.2019 у справі №640/5563/19, від 09.10.2019 у справі №285/3912/18, від 19.06.2019 у справі №59/488/17, закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе лише за умови, що позов за результатами розгляду якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто, збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
При цьому, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У справі, що переглядається, та цивільній справі № 2-1887/11, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, ПАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в обох цивільних справах посилається на те, що між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML 701/347/2008 від 05.06.2008 року , за яким остання зобов`язалась повернути кредитні коштів, сплатити платежі, проте зобов`язань не виконала, у зв`язку з чим має перед позивачем заборгованість.
З матеріалів справи вбачається, що у даній справі позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 1327711,64 грн станом на 07.09.2016 року, яка складається : з тіла кредиту в сумі 41689,37 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1119292,88 грн та заборгованість по нарахованим відсотками у сумі 7762,80 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 208418,76 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML 701/347/2008 просили звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_3 на підставі права власності.
Так згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 по справі № 2-1887/11 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/21622740) був задоволений позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк`суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 390 582 (триста дев`яносто тисяч п`ятсот вісімдесят дві) гривні 94 копійки.
В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором МL 701/347/2008 від 05 червня 2008 р. в розмірі 390 582 (триста дев`яносто тисяч п`ятсот вісімдесят дві) гривні 94 копійки, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , шляхом продажу вказаної квартири Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», в особі регіонального відділення АТ «ОТП Банк`в м. Харкові, з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ «ОТП Банк`всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.
Передати предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в управління ПАТ «ОТП Банк», в особі Регіонального відділення АТ «ОТП Банк`в м. Харкові на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами.
Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі в справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Харкові.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», в особі Регіонального відділення «ОТП Банк» в м. Харків судові витрати в розмірі по 910 (дев`ятсот десять) гривень з кожного.
Як зазначив у письмових поясненнях та у судовому засіданні при апеляційному розгляду скарги представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який є правонаступником ПАТ «ОТП Банк», предмет позову у справах № 2-1887/11 та № 643/12406/16-ц, яка наразі переглядається у апеляційному порядку, - відрізняється за основною сумою боргу по тілу кредиту - лише визначенням гривневого еквіваленту, а в частині стягнення відсотків – вони були стягнуті за рішенням суду у справі № 2-1887/11 за офіційним курсом НБУ на той час в розмірі 36775,59 грн., нараховані за період з 06.03.2009 по 30.11.2009 включно, а у даній справі відсотки були додатково нараховані станом на 29.06.2010 року у валюті кредиту 7762,80 доларів США, що за офіційний курсом НБУ станом на 07.09.2016 становить 208418,76 грн. 
Вищевказаним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 у справі № 2-1887/11 встановлено, що що 05 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк`та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МL 701/347/2008, відповідно до якого відповідач отримав від банку кредит в розмірі 42 336, 67 доларів США, зі строком повернення до 06 червня 2022 року. У забезпечення укладеного кредитного договору, 05 червня 2008 р. між банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № PМL 701/347/2008, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сульженко Ж.О., за реєстровим номером 709, відповідно до якого, для забезпечення повного і своєчасного виконання  ОСОБА_1 боргових зобов`язань перед банком по кредитному договору, Другий відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 44, 6 (сорок чотири цілих шість десятих) квадратних метри, житловою площею 27, 7 (двадцять сім цілих сім десятих) квадратних метри, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 едмет іпотеки належить Другому відповідачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 28 вересня 1993 року.
В порушення умов укладеного між банком та Першим відповідачем кредитного договору, Перший відповідач відмовляється виконувати свої зобов`язання з повернення боргу в строк та на умовах, встановлених сторонами в Кредитному договорі, в зв`язку з чим у ОСОБА_1 утворився борг, що складається із залишку заборгованості за кредитом в розмірі 333 006, 35 гривень, несплачених відсотків за користування кредитом за період з 06.03.2009р. по 30.11.2009р. включно в розмірі 36 775, 59 гривень, пені за прострочення виконання зобов`язання за період з 08.12.2008р. по 28.07.2009р. включно в розмірі 20 726, 00 гривень, 75 гривень штрафних санкцій, а всього на загальну суму 390 582, 94 гривень.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказані обставини, встановлені рішенням суду цивільній адміністративній справі, що набрало законної сили, є преюдиціальними по цій справі.
Судом у даній справі також було встановлено, що 05.06.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого на підставі договору факторингу наразі є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно умов якого банк надав останньої кредит в сумі 42336,67 USD.
    Внаслідок порушення позичальником ОСОБА_1 умов договору сума кредиту не повернена, відсотки та інші платежі не сплачено, тому станом на 07.09.2016 перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму 1327711,64грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 41689,37 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 07.09.2016 становить 1119292,88грн. та заборгованості по нарахованим та не сплаченим відсоткам за кредитним договором в сумі 7762,80 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 07.09.2016 становить 208418,76грн.
   Далі, у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором, укладений договір іпотеки від 05.06.2008 між банком та ОСОБА_3 предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , що належить останньої на праві власності.
   Такі обставини підтверджено копіями договору кредиту від 05.06.2008, договором іпотеки від 05.06.2008, розрахунку заборгованості, свідоцтва про право власності, договору про відступлення права вимоги від 07.07.2010 (а.с.7-47).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України в редакції на день розгляду справи судом першої інстанції особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України в редакції на день розгляду справи судом першої інстанції сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов`язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору.
Аналогічна норма викладена у ст. 44 ЦПК України у редакції, яка є чинною на день апеляційного перегляду справи: учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 чинного ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Всупереч вказаним процесуальним обов`язкам позивач при зверненні до суду з цим позовом у грудні 2016 році та під час розгляду справи по суті не повідомив суд про наявність згаданого рішення Московського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 року у справі № 2-1887/11.
Суд першої інстанції при розгляді заяви представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Биченка А.О. від 20.12.2019 в ухвалі 22.01.2020 не надав належної оцінки вказаному рішенню Московського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 року у справі № 2-1887/11, на який посилався представник відповідача на обґрунтування своїх доводів у заяві від 20.12.2019 про перегляд заочного рішення суду від 06 червня 2017 року, а також – поясненням представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про те, що у 2009 році підставою для звернення до суду була наявна заборгованість ОСОБА_1 за згаданим кредитним договором № МL 701/347/2008 від 05.06.2008 станом на 01.12.2009 яка складалася із заборгованості: за кредитом 41689,37 доларів США, що еквівалентно у гривні за курсом НБУ 7,9878 за 1 дол США станом на дату – 333006,35 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом за період з 06 березня 2009 року по 30 листопада 2009 року включно 4603,97 дол США, що еквівалентно у гривні за курсом НБУ 7,9878 за 1 дол США – 36775,59 грн; пеня за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором за період з 08 грудня 2008 по 28 липня 2009 року включно 20726 грн; штрафні санкції 75 грн. У 2016 році підставою для звернення до суду була наявна така ж сама заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 07.09.2016 41689,37 дол США, що еквівалентно у гривні за курсом НБУ 26,8484 за 1 дол США станом на дату – 1119292,88 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом в розмірі 7762,80 доларів США, що еквівалентно у гривні (курс НБУ – 26,8484 грн. за 1 Дол США) станом на дату – 208418,76 грн (а.с. 114, 119-120 т. 1) 
Внаслідок цього суд не з`ясував, що кредитор у даному випадку вдруге звернувся до суду із вимогами стягнення боргу за договором кредиту в частині: тіла кредиту в сумі 41689,37 дол США та звернення стягнення на тотожній предмет іпотеки в рахунок цього стягнення, а вимоги про стягнення відсотків у справі, яка наразі була розглянута оскарженим заочним рішенням суду відрізняється на суму 7762,80 – 4603,97 = 3 158,83 дол США, що в еквіваленті за вказаним у позові офіційним курсом НБУ 26,8484 грн. за 1 дол США на дату 07.09.2016 складає 84753 гривні.
Той факт, що сума боргу була зазначена позивачем в обох справах у гривні за офіційним курсом НБУ до дол США на тотожність позовів не впливає, а має значення лише для порядку виконання рішення суду.
Так, відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
До аналогічного висновку дійшов касаційний суд у постановах ВП ВС від 16.01.2019 № 464/3790/16-ц (14-465цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, та від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Отже, враховуючи що у обох справах співпадають сторони, предмет та підстави колегія суддів приходить до висновку, що провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-701/347/2008 від 05.06.2008 року в сумі 1119292,88 грн за тілом кредиту, а також – у частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві власності шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки з наданням всіх повноважень продавця, (в тому числі: отримання дублікату правовстановлюючих документів на предмет іпотеки в органах нотаріату та місцевого самоврядування, здійснення їх реєстрації, реєстрації права власності на підставі вказаних документів, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України, ВРЖЕУ, нотаріату тощо, за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на час укладання правочину щодо відчуження) необхідно відповідно до згаданої норми п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрити. 
У даній справі суд розглянув позов про стягнення процентів, які були нараховані до дати ухвалення рішення про дострокове стягнення боргу.
Разом з тим суд першої інстанції не встановив періоду нарахованих ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами.
Так, оскільки рішення Московського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 року у справі №2-1887/11 було стягнуто відсотки за користування кредитом за період з 06.03.2009 року по 30.11.2009 року, то позивач має право на стягнення процентів за кредитним договором №ML-701/347/2008 від 05.06.2008 року станом на 29.06.2010 у розмірі 3158,83 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 84753 гривні.

При цьому колегія суддів не вбачає підстав для застосування правових позицій, які були висловлені у постанові ВП ВС від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), згідно з якою наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. 

За релевантістю до обставин цієї справи також колегія суддів відхиляє доводи скарги щодо застосування правової позиції, яка була висловлена у постанові ВП ВС від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц про відступлення від висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц про те, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. 

Таким чином доводи скарги знайшли своє часткове підтвердження, суд першої інстанції не повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи; суд неправильно застосував норми процесуального і матеріального права, то відповідно до п.п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржене рішення скасовує.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-701/347/2008 від 05.06.2008 року в сумі 1119292,88 грн за тілом кредиту, а також – у частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві власності шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки з наданням всіх повноважень продавця, (в тому числі: отримання дублікату правовстановлюючих документів на предмет іпотеки в органах нотаріату та місцевого самоврядування, здійснення їх реєстрації, реєстрації права власності на підставі вказаних документів, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України, ВРЖЕУ, нотаріату тощо, за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на час укладання правочину щодо відчуження), - необхідно закрити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за кредитним договором №ML-701/347/2008 від 05.06.2008 року станом на 29.06.2010 має бути задоволений частково. Підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за процентами за кредитним договором №ML-701/347/2008 від 05.06.2008 року станом на 29.06.2010 в сумі 3158,83 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 07.09.2016 складає 84753 (вісімдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят три гривні.
В іншій частині у задоволенні цих позовних вимог – слід відмовити.

Перерахунок судовий витрат колегія суддів здійснює відповідно до ст. 141 ЦПК – пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 377,381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 червня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-701/347/2008 від 05.06.2008 року в сумі 1119292,88 грн за тілом кредиту, а також – у частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві власності шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки з наданням всіх повноважень продавця, (в тому числі: отримання дублікату правовстановлюючих документів на предмет іпотеки в органах нотаріату та місцевого самоврядування, здійснення їх реєстрації, реєстрації права власності на підставі вказаних документів, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України, ВРЖЕУ, нотаріату тощо, за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на час укладання правочину щодо відчуження), - закрити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за кредитним договором №ML-701/347/2008 від 05.06.2008 року станом на 29.06.2010 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за процентами за кредитним договором №ML-701/347/2008 від 05.06.2008 року станом на 29.06.2010 в сумі 3158,83 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 84753 (вісімдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят три гривні.

В іншій частині у задоволенні цих позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь «ОТП Факторинг Україна» понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1109 грн 55 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 21 травня 2021 року.

Головуючий                                                                                         В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                                 А.В.Котелевець.

                                                                       О.М.Хорошевський