ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4124/21 Справа № 191/1052/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гречко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О
               при секретарі — Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу начальника Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2020 року по справі за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю “Студія “АРТ Бетон” в особі представника Перевощикової Тетяни Миколаївни на дії державного виконавця, - 
в с т а н о в и л а:

       У лютому 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю “Студія “АРТ Бетон” (далі — ТОВ “Студія “АРТ Бетон”) звернулось до суду, з уточненою 20 березня 2020 року, скаргою на дії державного виконавця, в якій просили визнати незаконними, протиправними дії начальника відділу Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Борсука Б.О., що полягають у винесенні постанови про арешт коштів боржника від 21 лютого 2020 року у ВП №61005144; скасувати винесену ним постанову про арешт коштів боржника від 21 лютого 2020 року у ВП №61005144 в частині накладення арешту на кошти у розмірі 13 869,13 грн. (1 066,86 грн та 12 802,27 грн.); зобов`язати начальника відділу Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Борсука Б.О. стягнути кошти в розмірі 61 123,70 грн. та 10 000,00 грн., з урахуванням вже сплачених ТОВ «Студія «Арт Бетон» податків та зборів, зокрема, суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 49 204,57 грн та суму моральної шкоди в розмірі 8 050,00 грн.; судові витрати покласти на відділ Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) за рахунок бюджетних асигнувань. 
       Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2020 року скаргу ТОВ “Студія “АРТ Бетон” задоволено у повному обсязі. 
       В апеляційній скарзі начальник Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), зазначаючи, що ухвала суду винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, просили її скасувати, а скаргу ТОВ «Студія «Арт Бетон» залишити без задоволення.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що дії державного виконавця законні та направлені виключно на виконання рішення. Зазначали, що їм не було відомо про наявність даної скарги, про її розгляд їх повідомлено не було та копії ухвали не направлено.
       06 квітня 2021 року стягувач ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджувався з доводами, приведеним в ній, та просив ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2020 року скасувати. Зазначив, що судом першої інстанції його не було повідомлено про наявність даної скарги та про її розгляд.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
       Згідно частин 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.
       Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
       Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги є встановлення факту порушення прав заявника.
       За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
       Пунктом 9 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема засад забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
       Статтею 26 Закону 1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
       Згідно з частиною першою статті 18 Закону 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
       Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Студія «Арт Бетон» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Студія «Арт Бетон» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 61 630,25 грн. та грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.        Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року змінено в частині стягнення з ТОВ "Студія "Арт Бетон" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшивши суму з 61 630,25 грн. до 61 123,70 грн. та в частині стягнутої моральної шкоди, зменшивши суму з 20 000 грн. до 10 000,00 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
       Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року роз`яснено судове рішення, а саме те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнутий за рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 24 липня 2019 року у розмірі 61 630,25 грн., постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року рішення змінено в частині середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшено суму з 61 630,25 грн. до 61 123,70 грн., визначений без утримання податків та інших обов`язкових платежів.
       Згідно постанови начальника відділу Синельниківського МРВ ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Борсука Б.О. накладено арешт на грошові кошти ТОВ «Студія «Арт Бетон» в рамках виконавчого провадження №61005144, а саме шляхом стягнення коштів в розмірі: 2 114,40 грн. - стягнення коштів на користь держави на виконання рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року; 10 000,00 грн. — стягнення коштів на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року; 61 123,70 грн. - стягнення коштів на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року.
       Згідно листів ТОВ «Студія «Арт Бетон» повідомлено начальника Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Борсука Б.О., що підприємством ТОВ «Студія «Арт Бетон», як податковим агентом ОСОБА_1 , були сплачені податки і збори (ПДФО і військовий збір) з сум, які суд визначив до стягнення з роботодавця (ТОВ «Студія «Арт Бетон») на користь працівника ( ОСОБА_1 ), зокрема, з суми 61123,7 грн. - 1,5% військового збору (916,86 грн.), 18% ПДФО (11002,27 грн.); з суми 10000 грн. - 1,5% військового збору (150,00 грн.), 18% ПДФО (1800,00 грн.).
       Задовольняючи скаргу ТОВ “Студія “Арт Бетон”, суд першої інстанції вважав, що дії державного виконавця з накладення арешту на кошти в розмірі 13 869,13 грн. (1 066,86 грн. та 12 802,27 грн.), які були відраховані підприємством при виплаті ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як податок на доходи фізичних осіб: з суми 61 123,7 грн. - 1,5% військового збору - 916,86 грн., 18% ПДФО — 11 002,27 грн.; з суми 10 000 грн. - 1,5% військового збору - 150,00 грн., 18% ПДФО — 1 800,00 грн. – є незаконними, а скарга обґрунтованою та доведеною. 
       Колегія суддів вважає, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.
       Так, згідно зі статтею 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
       Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим судом.
       Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
       Статтею 450 ЦПК України визначено порядок розгляду скарги, відповідно до якого скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
       Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
       При цьому, відповідно до ч.1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
       Частиною 2 статті 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
       За умовами частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
       Згідно частини 1 статті 43 ЦПК України, учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, брати участь у дослідженні доказів, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
       За змістом ч.1 ст.58 ЦПК України, сторона може брати участь у судовому процесі особисто (само представництво) та (або) через представника.
       Згідно з частинами 1 та 2 статті 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Частинами 3-4 статті 128 ЦПК України передбачено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
       Відповідно до ч.5 статті 128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення — завчасно.
       Однак, матеріали справи не містять відомостей щодо повідомлення Синельниківського   міськрайонного   відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та  стягувача ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання, що є порушенням норм процесуального права.
       З матеріалів справи вбачається, що розглядаючи дану справу, суд першої інстанції матеріали виконавчого провадження не витребував і не оглядав.
       Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали суду, не вислухав думку учасників справи, не витребував та не оглянув у судовому засіданні матеріали виконавчого провадження для з`ясування належним чином всіх обставин справи та дійшов передчасного висновку про задоволення вимог скарги.
       Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Згідно п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
       Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
       Під час нового розгляду справи місцевому суду слід дотриматися порядку щодо виклику стягувача, боржника і державного виконавця, заслухати доводи учасників справи, дослідити матеріали виконавчого провадження і в залежності від встановленого вирішити питання по суті.
       Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 
п о с т а н о в и л а:
       Апеляційну скаргу начальника Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) задовольнити частково.  

       Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                                 Демченко Е.Л.

               Судді:                                                         Куценко Т.Р. 

                 Макаров М.О.