ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" квітня 2021 р.           Справа№ 910/7878/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кравчука Г.А.
суддів:            Козир Т.П. 
          Агрикової  О.В. 
 
розглянувши у письмовому провадженні, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", м. Київ
на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020
у справі №910/7878/20 (суддя Приходько І.В.)
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації "Київтеплоенерго", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління №3 Київзеленбуд", м. Київ
про стягнення 47 879,15 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог.
У червні 2020 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі -КП "Київтеплоенерго", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління №3 Київзеленбуд" (далі - ТОВ "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління №3 Київзеленбуд", відповідач) про стягнення 47 879,15 грн, з яких: 43   000,00 грн основний борг, 3   051,95 грн інфляційні втрати та 1 827,21 грн 3 % річних. 
Позовні вимоги обґрунтовані не виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором про постачання теплової енергії у гарячій воді № 620111 від 01.07.1999, право вимоги за яким набув позивач відповідно до Договору про відступлення права вимоги № 601-18 від 11.10.2018. 
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 у задоволенні позову відмовлено. 
Суд першої інстанції, дослідивши обставини та зібрані у справі докази, надавши їм оцінку, встановив, що позивач як новий кредитор за Договором про відступлення права вимоги №601-18 від 11.10.2018 мав право звернутися до суду з вимогами до відповідача про стягнення заборгованості за Договором про постачання теплової енергії у гарячій воді №620111 від 01.07.1999 та визнав доведеною та обґрунтованою заявлену позивачем суму заборгованості. Проте, враховуючи подання відповідачем заяви про застосування позовної давності в порядку, передбаченому ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні як основної так і додаткових вимог.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, КП "Київтеплоенерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 скасувати, та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.  
Мотивуючи апеляційну скаргу, позивач вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції не враховано, що відповідачем 31.10.2017 здійснено часткову оплату заборгованості за Договором про постачання теплової енергії у гарячій воді № 62111 від 01.07.1999 в розмірі 4 358,30 грн, що свідчить про визнання ним свого боргу та відповідно переривання перебігу позовної давності, після якого обчислення позовної давності починається заново.
Крім того, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не взято до уваги , що з 12 березня 2020 року по сьогоднішній день на території України діє карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), на строк дії якого відповідно до приписів п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України продовжуються строки, визначені ст. 257 ЦК України (позовна давність). 
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/7878/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А. (доповідач у справі), суддів Агрикової О.В. та Козир Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 апеляційну скаргу КП "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 у справі №910/7878/20 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та надано апелянту строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків протягом 10 (десяти) днів з моменту отримання даної ухвали, а також роз`яснено, що у випадку не усунення скаржником вказаних в ухвалі недоліків у встановлений судом строк, апеляційну скаргу буде повернуто.
На виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 заявником усунуто недоліки апеляційної скарги та через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду подано докази, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 3153,00грн. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 у справі №910/7878/20, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено сторонам строки для подання відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив. 
Позиції учасників справи.
10.03.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Відповідач вважає доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні, оскільки:
- довідка про стан розрахунків за спожиту від КП "Київенерго" теплоенергію до 01.05.2018 не є розрахунковим документом та документом первинного бухгалтерського обліку згідно з вимогами ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", тому не може підтверджувати як факт часткового погашення заявленої до стягнення позивачем заборгованості, так і вчинення відповідачем дії, яка свідчить про визнання ним боргу, і, як наслідок, переривання позовної давності;
- за умовами укладеного між сторонами Договору оплата наданих послуг носила періодичний характер (календарний місяць), отже позовна давність має застосовуватися окремо щодо кожного платежу. Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що, начебто, сплатою відповідачем 31.10.2017 суми в розмірі 4   358,30грн здійснювалося погашення заборгованості відразу за всі періоди, що б давало підстави дійти висновку про переривання перебігу позовної давності щодо кожного періоду, вказаного позивачем в позові;
- до моменту набрання Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)", 02.04.2020, строк позовної давності стосовно стягнення заборгованості за листопад 2016 року - березень 2017 року вже сплив. Єдиною позовною вимогою, стосовно якої позивач міг звернутися до суду без застосування наслідків пропущення позовною давності, могла бути вимога про стягнення заборгованості за надані послуги у квітні 2017 року в розмірі 164,88 грн;
- вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є небгрунтованими не лише через сплив позовної давності, але й через відсутність вини відповідача у затримці розрахунку, так як не був повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні.
Позивач, реалізовуючи своє процесуальне право, подав 16.03.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, яку просить врахувати під час розгляду справи. У відповіді на відзив позивач наполягає на тому, що він звернувся із позовом у даній справі в межах позовної давності, оскільки відповідач впродовж існування заборгованості за спірний період здійснив платіж, спрямований на її погашення, тим самим вчинив дії, спрямовані на переривання перебігу позовної давності. Водночас, позивачем у відповіді на відзив заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи Реєстру оплат "РБУ №3 Київзеленбуд" по Договору №620111 з 01.10.2017 по до 30.11.2017 та клопотання про здійснення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.  
Заявлені у справі клопотання учасників справи та результати їх розгляду.
Позивач на підтвердження факту здійснення відповідачем 31.10.2017 оплати заборгованості за Договором у розмірі 4   358,00грн, подаючи відповідь на відзив, заявив клопотання про долучення до матеріалів справи Реєстру оплат "РБУ №3 Київзеленбуд" по Договору №620111 з 01.10.2017 по до 30.11.2017. 
Як убачається із змісту апеляційної скарги, на дату прийняття оспореного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про приєднання доказів, поданих в порядку ст. 80 ГПК України, або  витребування судом таких доказів відповідно до приписів ст. 81 ГПК України.  
Позивач порушуючи перед судом апеляційної інстанції клопотання про приєднання до матеріалів справи Реєстру оплат "РБУ №3 Київзеленбуд" по Договору №620111 з 01.10.2017 по до 30.11.2017 жодних пояснень щодо неможливості надати вказаний доказ до суду першої інстанції не наводить.
Підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від апелянта.
З огляду на приписи ст. 80 ГПК України та зміст ухвали суду першої інстанції від 10.06.2020 про відкриття провадження у даній справі, позивач мав можливість подати зазначений доказ до суду першої інстанції в порядку передбаченому процесуальним законодавством, проте вказаних дій не вчинив, і доказів об`єктивної неможливості вчинення таких дій суду апеляційної інстанції не надав.
Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.
Відповідно до ст. 124, п. п. 1, 3 ч. 2 ст.   129 Конституції України, ст. ст. 7, 13 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює позивачу більш сприятливі, аніж відповідачу умови в розгляді конкретної справи.
За таких обставин, доданий позивачем до відповіді на відзив на апеляційну скаргу Реєстр оплат "РБУ №3 Київзеленбуд" по Договору №620111 з 01.10.2017 по до 30.11.2017 як додатковий доказ колегією суддів апеляційного господарського суду не приймається.
Розглядаючи клопотання позивача про здійснення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує таке.
Відповідно до ч. 6 ст. 252 ГПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:
1)предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2)характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Виходячи із зазначених правових норм, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, оскільки у даному випадку існують умови передбачені ч. 6 ст. 252 ГПК України.
Враховуючи те, що скаржником не наведено виключних обставин справи для розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
01.07.1999 між Акціонерною енергопостачальною організацією "Київенерго", яке в подальшому змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариство "Київенерго" та Акціонерне товариство "К.Енерго" (енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління №3 Київзеленбуд" (абонент) було укладено Договір № 620111 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір), предметом якого відповідно до п. 1.1  є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим Договором. 
Згідно з п. 2.1 Договору при виконанні його умов, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватись тарифами, затвердженими Київською міською держадміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж (далі - Правил), нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.
За умовами пп. 2.2.2 п. 2.2 Договору енергопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1 до цього Договору . 
Відповідно до пп. 2.3.1, 2.3. 2 п. 2.3 Договору абонент зобов`язався додержуватися кількості споживання теплової енергії  по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку №1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії;  виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку №4 до Договору.
За узгодженими в п. 5.1 Договору сторонами умовами облік споживання абонентом теплової енергії проводиться по приладах обліку та розрахунковим способом.
В Додатках №8 та №9 до Договору зазначаються всі об`єкти теплопостачання, підключені до теплових мереж абонента (найменування, максимальні теплові навантаження, обсяги теплопостачання, займана площа орендарів тощо). 
Пунктом 2 Додатку № 4 до Договору передбачено, що абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість, заявленої у Договорі кількості теплової енергії  за розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.
Згідно з п. 3 Додатку № 4 до Договору в разі, якщо абонент розраховується за показниками приладів обліку: - при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, ця кількість перевищення самостійно сплачується відповідачем не пізніше 28 числа поточного місяця; - у випадку, якщо фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, сальдо розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.
За умовами п. 4 Додатку №4 до Договору абонентам, що не мають приладів обліку кількість фактично спожитої теплової енергії визначається згідно договірних навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури  теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації , та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання абонента в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою абонентом тепловою енергією сплачується ним самостійно, не пізніше 15 числа слідуючого за розрахунковим.  
Відповідно до п. 5 Додатку №4 до Договору абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в районному відділі теплозбуту №6 табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акта звірки абонент повертає  в РВТ).
Сторони у п. 9.4 Договору погодили, що жодна із сторін немає права передавати свої права та обов`язки за даним Договором третій стороні, без письмової згоди іншої сторони. При наявності такої необхідності Договір необхідно переоформити на нового суб`єкта Договору.
Згідно з п. 9.7 Договору у випадку, якщо сторона письмово не повідомить іншу сторону про зміну своїх реквізитів у триденний термін, вся кореспонденція і платежі, направлені за старими реквізитами вважаються отримані належною стороною. 
Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.1999. Припинення дії Договору не звільняє абонента від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. п. 8.1, 8.3, 8.4 Договору).   
11.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (кредитор) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (новий кредитор, позивач) було укладено Договір №601-18 про відступлення права вимоги (цесії) (далі - Договір цесії), відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (далі по тексту - споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями) як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів) на загальну суму      497 554 936,91 грн, станом на 01.08.2018, з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору та коригувань платежів.
Пунктом 1.2 Договору цесії визначено, що перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в Додатку № 1 до цього договору. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами Додатку № 1 до цього договору.
Як передбачено п. 1.3 Договору цесії з укладенням цього договору кредитор відступає, новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами та споживачами, які зазначені у Додатку № 1 до цього договору. Відступлення прав вимоги за додатковими грошовими зобов`язаннями (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, втрати від інфляції, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень) до основних грошових зобов`язань, які вже є предметом судового розгляду або вже підтверджені судовими рішеннями як такі, що підлягають стягненню з споживача (споживачів), визначаються окремим договором.
У відповідності до п. 2.1 Договору цесії в рахунок оплати за відступлене право вимоги за цим договором на суму 497554936,91 грн, новий кредитор прийняв 497554936,91 грн боргових зобов`язань кредитора перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що становить частину суми боргового зобов`язання за мировою угодою, затвердженою ухвалою господарського суду міста Києва від 10.10.2018 зі справи № 910/7807/18.
Згідно з п. 3.1.1 Договору цесії сторони договору підтверджують, що на дату підписання додатку № 1 до цього договору за актами прийому-передачі кредитор передав новому кредитору оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, що відступається, а також інші документи та інформацію (але в будь-якому випадку без виключень та обмежень договори та будь-яка первинна документація, яка підтверджує стан розрахунків споживача із кредитором, електронні інформаційні реєстри, бази, розрахунки позовних вимог, що заявлені до стягнення із споживачів у судових спорах, рішення за результатами розгляду яких на дату укладення цього договору не прийняті, акти звіряння розрахунків).
Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання кредитором та новим кредитором своїх зобов`язань за цим договором цесії (п. 5.1 Договору цесії).
Відповідно до Додатку №1 до Договору цесії позивач прийняв право вимоги до відповідача за заборгованістю у розмірі 43   000,00грн. 
Спір у справі виник у зв`язку з порушенням відповідачем договірних зобов`язань, внаслідок чого за спожиту теплову енергію у гарячій воді за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року у відповідача утворилась заборгованість за Договором в розмірі 43   000,00грн, право вимоги на стягнення якої позивач набув на підставі Договору цесії. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3   051,95грн інфляційних втрат та 1   827,21грн 3 % річних. 
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Враховуючи, що правовідносини між сторонами Договору про постачання теплової енергії у гарячій воді № 620111 від 01.07.1999 продовжували існувати після набрання чинності Цивільним та Господарським кодексами України, відповідно до приписів п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та п. 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України (далі - ГК України) до цих правовідносин слід застосовувати положення цих Кодексів.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Укладений між енергопостачальною організацією та відповідачем Договір за своєю правовою природою є договором енергопостачання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.
Згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
За приписами ч. ч. 1, 4 ст. 276 ГК України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту.
Відповідно до положень ст. ст. 73, 74 ГПК України на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме щодо поставки відповідачу теплової енергії у гарячій воді на виконання умов Договору. 
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За змістом ст. ст. 76-78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
У той же час, відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що вказаною нормою покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Згідно з п. 5 Додатку № 4 до Договору абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує районному відділі теплопункту №6 табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період та акт звірки на початок розрахункового періоду, який оформлює і повертає один примірник  в РВТ.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання відповідачем п. 5 Додатку № 4 до Договору щодо отримання у енергопостачальної організації вказаних вище документів, як і доказів на спростування факту та/або обсягів постачання енергопостачальною організацією теплової енергії відповідачу. 
Більше того, як убачається із змісту відзиву на апеляційну скаргу, відповідач не заперечував та не оскаржував обставин щодо наявності у нього заборгованості за Договором  за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року у загальній сумі 43   000,00грн, а лише доводив, що позивач звернувся до господарського суду за захистом своїх порушених прав з пропуском позовної давності, про застосування якої він подав заяву до суду першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду, враховуючи положення п. 5 Додатку №4 до Договору, згідно з яким обов`язок отримати табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період та акт звірки на початок розрахункового періоду покладено на відповідача, доходить висновку про те, що факт споживання відповідачем протягом спірного періоду теплової енергії у гарячій воді загальною вартістю 43   000,00грн є не спростованим відповідачем належними та допустимими доказами.
Наявність первинних бухгалтерських документів на підтвердження обсягу спожитої теплової енергії за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року відповідно до умов укладеного між сторонами Договору поставлена в залежність від належного виконання саме відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором.  
Згідно з інформацією, що міститься у наданій позивачем довідці про стан розрахунків за спожиту від енергопостачальної організації теплоенергію до 01.05.2018, відповідач у період з листопада 2016 року до вказаної дати двічі здійснював оплату спожитої теплоенергії, в тому числі 31.10.2017 в сумі  4 358,30 грн. 
Отже, з огляду на те, що на кінець спірного періоду (квітень 2017 року) заборгованість визначена за умовами Договору становила 47   358,30грн та враховуючи здійснене 31.10.2017 часткове погашення боргу в сумі 4   358,30грн, документально обґрунтованою є заборгованість відповідача за Договором у розмірі 43   000,00грн.
Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на положення п. п. 3, 4 Додатку №4 до Договору, враховуючи проведення абонентом обліку споживання теплової енергії як по приладам обліку, так і розрахунковим шляхом, граничним строком виконання зобов`язання відповідача з оплати вартості спожитої теплової енергії за відповідний розрахунковий період є 15 число слідуючого за розрахунковим. 
Приймаючи до уваги умови Договору, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.
Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за спожиту протягом листопада 2016 року - квітня 2017 року теплову енергію у гарячій воді в розмірі 43   000,00грн.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, згідно із нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, у зв`язку з укладенням між позивачем та ПАТ "Київенерго" Договору цесії, позивач набув право вимоги на стягнення заборгованості з відповідача за Договором в розмірі 43   000,00 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з Додатку № 1 до Договору цесії (т.1, а.с. 9).
У відповідності до приписів ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Зважаючи на встановлену ст. 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, Договір цесії, у розумінні ст. ст. 11, 509 ЦК України та ст. ст. 173,174 ГК України, є належною підставою для виникнення та існування обумовлених цим договором прав і обов`язків сторін.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Із зазначеними положеннями кореспондуються норми ст. ст. 525, 526 ЦК України.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Приписами ч. 2 ст. 516 ЦК України передбачено, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ч. 2 ст. 517 ЦК України).
Частиною 2 ст. 518 ЦК України визначено, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. 
Відповідач не надав до суду першої інстанції доказів на підтвердження виконання обов`язку з оплати вартості спожитої ним теплової енергії за Договором ПАТ "Київенерго", як первісному кредитору, що б в силу ч. 2 ст. 516 ЦК України вважалося б належним виконанням, відтак посилання відповідача на те, що прострочення сплати існуючої заборгованості відбулося не з його вини, оскільки йому не було відомо про заміну кредитора у зобов`язанні, відхиляються апеляційним господарським судом як необґрунтовані. 
Аналізуючи положення п. 9.4 Договору, за якими заміна сторони в зобов`язанні можлива лише за наявності письмової згоди іншої сторони, та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів того, що відповідач не надавав ПАТ "Київенерго" згоду на заміну кредитора в зобов`язанні, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке. 
Дійсно, згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
За приписами ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною 3 ст. 237 ГПК України визначено, що ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.
Отже, згідно з приписами чинного процесуального закону суд позбавлений права з власної ініціативи визнавати недійсним правочин, пов`язаний з предметом спору.
Водночас, як вже зазначалося, ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Відтак, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 23.01.2018 у справі № 203/2612/13-ц, від 19.06.2018 у справі №5023/3905/12 та від 16.04.2019 у справі № 916/1171/18.
Відповідачем не надано доказів на підтвердження визнання недійсним Договору цесії в частині передачі права вимоги за Договором, укладеним між енергопостачальною організацією та відповідачем, з підстав його невідповідності вимогам ч. 1 ст. 516 ЦК України.
Суд апеляційної інстанції відзначає, що невідповідність положень Договору вимогам законодавства є підставою для визнання його недійсним у судовому порядку, однак не свідчить про його нікчемність.
За таких обставин, умова Договору, якою передбачено, що жодна зі сторін не має права передавати свої права та обов`язки за договором іншій особі без письмової згоди іншої сторони, не спростовує презумпції правомірності договору та обставин переходу до позивача права вимоги до відповідача за Договором в розмірі 43   000,00 грн основної заборгованості.
З огляду на досліджені та встановлені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що позивачем доведено набуття ним права вимоги до відповідача за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №620111 від 01.07.1999, на підставі укладеного позивачем з ПАТ "Київенерго" Договору цесії. 
Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за Договором в розмірі 43   000,00грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3   051,95грн інфляційних втрат та 1   827,21грн 3 % річних. 
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
При цьому апеляційний господарський суд враховує, що відповідно до умов п.1.3 Договору цесії позивач набув право вимоги до відповідача і щодо будь-яких інших, передбачених чинним законодавством (3% річних, інфляційні нарахування), що можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії. 
Судом апеляційної інстанції перевірено розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних за заявлений позивачем період та встановлено, що зазначені розрахунки є арифметично вірними та обґрунтованими.
Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке. 
Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
При розгляді цієї справи як місцевим господарським судом так і апеляційним господарським судом встановлено, що відповідачем було неналежним чином виконано взяті на себе зобов`язання за Договором, право вимоги на стягнення заборгованості за яким набуто позивачем на підставі Договору цесії.
У поданій до господарського суду позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача основний борг за Договором у розмірі 43   000,00грн, який виник за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року.
Згідно відмітки на поштовому конверті в якому було направлено позовну заяву до Господарського суду міста Києва, позивач звернувся до суду з цим позовом 01.06.2020.
За приписами ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.
Як вбачається із змісту п.2 Додатку №4 до Договору, абонент повинен до початку розрахункового періоду (місяця) сплатити енергопостачальній організації вартість, заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця. Отже, сторони погодили порядок проведення розрахунків за теплову енергію, за яким відповідач мав вносити попередню оплату вартості теплової енергії, обсяг якої заявлено в Договорі. При цьому, розмір цієї плати визначався з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, тобто, до розміру вартості теплової енергії за наступний розрахунковий період (місяць) додавалася заборгованість або враховувалася переплата за попередній період. 
Зважаючи на зазначені умови оплати вартості поставленої теплової енергії, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з твердженнями відповідача, що предметом спору у цій справі є періодичні платежі, проте вважає, що відповідачем при визначенні розміру цих періодичних платежів помилково не враховано порядок їх формування наростаючим підсумком, до загальної суми вартості теплової енергії за розрахунковий період (місяць) включається  борг, наявний у відповідача станом на початок місяця.
Таким чином, з урахуванням погодженого сторонами в Договорі порядку визначення вартості поставленої теплової енергії наростаючим підсумком, при наявності доказів проведення оплати відповідачем у спірний період відповідних платежів (24.02.2017 - 3   300,00грн), колегія суддів вважає заборгованість відповідача за Договором у квітні 2017 року (останній розрахунковий місяць за спірний період) становила 47 358,30грн. 
З огляду на положення п. п. 3, 4 Додатку №4 до Договору, в яких визначені граничні строки оплати вартості поставленої теплової енергії (по приладах обліку - не пізніше 28 числа поточного місяця, розрахунковим способом - не пізніше 15 числа слідуючого за розрахунковим), кінцевою датою сплати відповідачем вартості поставленої у квітні 2017 року теплової енергії було 15.05.2017. Отже, позивач мав право звернутися до суду з вимогою про стягнення існуючої заборгованості по періодичному платежу за квітень 2017 року в розмірі 43   000,00грн (з урахуванням погашення 31.10.2017 - 4   358,30грн) у строк до 15.05.2020.
Натомість, станом на день спливу позовної давності щодо стягнення вказаної заборгованості постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211"Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-19" на всій території України було установлено карантин з 12.03.2020 по 22.05.2020.  В подальшому  дію карантину продовжено на всій території України  з 22.05.2020 по 26.06.2020 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392.
Приписами п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Враховуючи вказану норму матеріального права та встановлені  фактичні обставини у цій справі, зокрема і дату звернення позивача до господарського суду з позовом, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що позивачем не пропущено позовної давності стосовно позовних вимог щодо стягнення як основного боргу, так інфляційних втрат і 3% річних.
Отже, у задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності необхідно відмовити.
З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що апеляційна скарга КП "Київтеплоенерго" є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. 
При цьому, апеляційний господарський суд враховує положення ч.1 ст. 9 Конституції України та бере до уваги  практику  Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010, в яких Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноматність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Зважаючи на викладене, решту аргументів позивача та доводів відповідача апеляційний господарський суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття постанови у даній справі.  
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне  застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. п. 3, 4  ч. 1ст. 277 ГПК України   підставами для скасування рішення суду      першої інстанції є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне      застосування      судом першої інстанції норм матеріального права.   
З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що судом першої інстанції при вирішенні спору невірно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 
За таких обставин справи, апеляційна скарга КП "Київтеплоенерго" підлягає задоволенню, а оскаржене      рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 у справі № 910/7878/20 скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.   
Судові витрати.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги витрати зі сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та суді апеляційної інстанції   покладаються на відповідача. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
П О С Т А Н О В И В:
1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від  19.10.2020 у справі №910/7878/20 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 у справі №910/7878/20 скасувати та прийняти нове рішення.
3. Позов задовольнити повністю. 
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління №3 Київзеленбуд" (02125, м. Київ, вул. Воскресенська, 2-А, код ЄДРПОУ 03334032) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5, код ЄДРПОУ 40538421) 43   000,00 грн основного боргу, 3051,95грн інфляційних втрат,  1827,21 грн 3 % річних та 2102, 00 грн судового збору.  
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління №3 Київзеленбуд" (02125, м. Київ, вул. Воскресенська, 2-А, код ЄДРПОУ03334032) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5, код ЄДРПОУ 40538421) 3 153, 00 грн судового збору за подання апеляційної скарги. 
6. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.
7. Матеріали справи №910/7878/20 повернути до місцевого господарського суду.  

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Г.А. Кравчук 

Судді                                                                                Т.П. Козир

                                                                                О.В. Агрикова