ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/4668/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Щербака А.А. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Малиш Н.І.,     
за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М. 
розглянувши в м. Дніпро у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року (суддя Сіпака А.В.) у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправною і скасування постанови, -
                                                            
                                                         ВСТАНОВИВ:
ФОП ОСОБА_1 звернулась з позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправною і скасування постанови.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року позов задоволено.
Суд вирішив визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП3831/648/АВ/П/ТД-ФС від 16.01.2020.
Відповідачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано те, що акт інспекційного відвідування від 04.12.2019 №ЗП3831/648/АВ містить детальний опис виявленого порушення, посилання на відповідні норми законодавства, а  спірну постанову  було винесено у зв`язку з виявленим порушенням. 
Представник Головного управління Держпраці у Запорізькій області не з`явився.
Позивач та її представник проти задоволенні апеляційної скарги Головного управління Держпраці у Запорізькій області заперечували.
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як було встановлено судоми першої інстанції, на підставі інформації, отриманої із Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління національної поліції у Запорізькій області від 15.11.2019р. №1612/9/03-2019, керівництвом Головного управління було прийнято рішення про необхідність проведення інспекційного відвідування Позивача та видано наказ від 21.11.2019 №2093 про проведення заходу державного нагляду (контролю) фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 . На підставі наказу оформлено направлення від 21.11.2019 №1201 на проведення заходу державного нагляду (контролю). Під час заходу державного нагляду перевірялося наступне: порядок оформлення трудових відносин.
У період з 21.11.2019 по 04.12.2019 інспекторами праці проведено інспекційне відвідування фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт від 04.12.2019 №ЗП3831/648/АВ.
Відповідно до висновків акту інспекційного відвідування від 04.12.2019 №ЗП3931/648/АВ встановлено порушення позивачем приписів ст. 21 та ст. 24 КЗпП України, а саме відповідач дійшов висновку, що позивач використовує найману працю 1 особи без укладення трудового договору.
16.01.2020 ГУ Держпраці у Запорізькій області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП3831/648/АВ/П/ТД-ФС, якою до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 125190 грн., за допущення до роботи без укладання трудового договору з 1 особою.
Позивач постанову оскаржив до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем правомірність оскарженого рішення не була доведена.
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Судом першої інстанції вірно було зазначено, що  висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України ( в редакції, чинній на час складання спірної постанови) юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Вірними є висновки суду першої інстанції, що за приписами ст.ст. 24, 265 КЗпП України відповідальність роботодавця наступає тільки у разі фактичного допуску працівника до роботи без укладення трудового договору.
Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять  доказів щодо фіксації факту виконання робіт без укладання трудового договору будь-якою особою. Відповідно до наданого протоколу допиту неможливо встановити обсяг виконаної роботи, визначити чи така робота взагалі виконувалася, чи було фактично допущено особу до виконання робіт. Не надано доказів щодо того, що робота проводилася за розпорядженням позивача.
Матеріали справи також не місять доказів, що така особа підлягала правилам внутрішнього трудового розпорядку позивача, доказів того, що ОСОБА_2 щоденно прибувала на визначене робоче місце, тощо, що ОСОБА_2 виплачувалась заробітна плата щомісячно та не залежно від об`єму виконаної роботи.
Опитування ОСОБА_2 відповідачем під час інспекційного відвідування також проведено не було.
Судом першої інстанції обґрунтовано було зазначено, що належними та допустимим доказами порушення суб`єктом відвідування вимог законодавства про працю можуть бути докази, отримані під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, призначених та проведених на підставі Порядку №823, або під час підготовки до його проведення, яка здійснюється після призначення інспекційного відвідування.
Інформація надана, зокрема, правоохоронними органами, про можливе порушення законодавства про працю, є довідковою інформацією і немає доказового значення при розгляді питання про правомірність прийняття відповідачем постанови про накладення штрафу на позивача за порушення законодавства про працю.
Судом першої інстанції вірно було встановлено, що відповідач не довів факт допуску позивачем до роботи працівника без укладення з ним трудового договору.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

                                                  ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправною і скасування постанови залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції в строк, передбачений ст. 329 КАС України.
Постанова у повному обсязі складена 15 квітня 2021 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш