ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" травня 2021 р.                                                                    Справа №902/471/20
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого - судді                                                             О.В.Зварич
суддів                                                                                Т.Б. Бонк
 В.М. Гриців
секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця Тямушевої Анастасії Андріївни за №23 від 22.01.2021 року (вх. № 01-05/378/21 від 26.01.2021 року) 
на рішення господарського суду Закарпатської області від 22.12.2020 року (суддя Л.В.  Андрейчук; повний текст рішення складено 30.12.2020 року)
у справі № 902/471/20
за позовом: Фізичної особи – підприємця Тямушевої Анастасії Андріївни (надалі ФОП  Тямушева А.А.)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаві-Транс» (надалі ТзОВ  «Вітаві-Транс») 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фізичної особи – підприємця Побережного Олександра Олександровича (надалі ФОП Побережний О.О.)
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (надалі ПрАТ «Страхова компанія «Перша»)
про стягнення 97731,20 грн.,

за участю:
від позивача: Тямушева Н.Д. – представник (довіреність №3626 від 22.07.2020 року);
від відповідача: не з`явився;
від третьої особи (на стороні позивача): не з`явився;
від третьої особи (на стороні відповідача): не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Як видно з матеріалів даної господарської справи, в провадженні господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/471/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаві-Транс» до Фізичної особи – підприємця Тямушевої Анастасії Андріївни про стягнення 96298,88 грн. в погашення боргу за виконане перевезення.
09.06.2020 року Фізична особа-підприємець Тямушева А.А. звернулась до господарського суду Вінницької області з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаві-Транс» про стягнення 97731,20 грн. збитків - вартості вантажу.
Зустрічний позов мотивовано неналежним виконанням умов перевезення автомобільним транспортом ТзОВ «Вітаві-Транс», здійсненого на виконання договору надання послуг транспортного експедування вантажів автомобільним транспортом по території України і в міжнародному сполученні № 11 від 04.03.2020 року. 
На підставі ухвали господарського суду Вінницької області від 15.06.2020 вказана зустрічна позовна заява передана на розгляд за підсудністю до господарського суду Закарпатської області (т. 1, а.с. 53-56).
Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 20.07.2020 року прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 902/471/20 (т.1,  а.с.  64-65).
Згідно з ухвалою господарського суду Закарпатської області від 23.09.2020 до участі у справі №902/471/20 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Фізичну особу - підприємця Побережного Олександра Олександровича (т. 1, а.с. 135-137).
Рішенням господарського суду Закарпатської області від 22.12.2020 року у справі №902/471/20 (суддя Л.В. Андрейчук) частково задоволено позов. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаві-Транс» на користь Фізичної особи-підприємця Тямушевої Анастасії Андріївни суму 46570,48 грн. у відшкодування шкоди, а також суму 6001,63 грн., в т. ч. 5000,00 грн. витрат на правову допомогу і 1001,63 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Тямушевої Анастасії Андріївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаві-Транс» суму 4449,61 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу. В іншій частині позову відмовлено (т. 2, а.с. 6-14).
Рішення суду мотивоване тим, що 04.03.2020 року між Фізичною особою – підприємцем Тямушевою Анастасією Андріївною (Експедитор) та ТзОВ «Вітаві-Транс» (Перевізник) укладено договір № 11 про надання послуг транспортного експедування вантажів автомобільним транспортом по території України і в міжнародному сполученні. Відповідно до п. 6.7 договору Перевізник несе повну регресивну відповідальність за втрати і збитки, завдані Експедитору в результаті пред`явлення Експедитору третіми особами претензій і позовів у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань Перевізником. Суд вказав, що жодна із сторін не заперечує факт пошкодження Перевізником вантажу внаслідок здійснення перевезення на підставі заявки від 10-16.03.2020. Відповідач за зустрічним позовом визнав суму боргу в розмірі 367,50 Євро (еквівалент 10998,36 грн.). Разом з тим, суд зазначив, що згідно акту списання №1/20 і утилізації зіпсованого/пошкодженого товару від 27.03.2020, яким спеціально створена комісія встановила, що внаслідок фізичних пошкоджень під час транспортування 54 рослини, загальною вартістю 1556,50 Євро, підлягають списанню і утилізації. Цим же актом списано 254 горщики на суму 484,50 Євро. Водночас, жодної інформації щодо стану горщиків (на заміну, без рослин), які входили до вантажу згідно з інвойсами акт огляду не містить. Беручи до уваги, що акт містить відомості лише щодо знищеного або пошкодженого вантажу (контейнерів рослин), суд дійшов висновку, що решту товару прибуло в належному вигляді та прийнято без зауважень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ФОП Тямушева А.А. подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог щодо відшкодування списаних (пошкоджених) 254 горщиків на суму 484,50 Євро (по курсу НБУ 14503.02 грн.), а також витрат на суму 1224,60 Євро (по курсу НБУ 36657,70 грн.) на доставку та заміну пошкодженого товару, сплату митних платежів та податків, оформлення вантажу та послуги з його розмитнення. Вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою та фактично відступлено від правової позиції Вищого господарського суду України висловленої у постанові від 08.02.2017 року справа №  911/2032/16 щодо правової природи збитків (заподіяної шкоди) стосовно спорів у господарських відносинах транспортного експедирування вантажів. Звертає увагу, що суд першої інстанції вказуючи на те, що актом списання №  1/20 і утилізації зіпсованого/пошкодженого товару від 27.03.2020, списано 254 горщики на суму 484,50 Євро не взяв до уваги, що названий акт не містить жодної інформації щодо стану горщиків (на зміну без рослин), які входили до вантажу згідно з інвойсами, а також на те, що акт містить відомості лише щодо знищеного або пошкодженого вантажу (контейнерів рослин). Відтак, суд дійшов хибного висновку, що решту товару прибуло в належному вигляді та прийнято без зауважень. Зазначаючи про відсутність інформації щодо пошкодження горщиків (контейнерів) для рослин, що входили до складу товару (без рослин на зміну), суд першої інстанції залишив поза увагою і не досліджував в сукупності  із актом списання № 1/20 акт огляду товару від 20.03.2020 року, в якому безпосередньо зафіксовано (встановлено), що 75 % контейнерів рослин деформовані та підлягають заміні. Відтак, вантажоотримувач після митного очищення товару, замінив деформовані контейнери (горщики для рослин) за рахунок горщиків (контейнерів) для рослин, що входили до складу товару (без рослин, на заміну), що в свою чергу позбавило вантажоотримувача в подальшому реалізувати їх, як окремий товар без рослин. Щодо неприйняття судом першої інстанції витрат на утилізацію пошкодженого товару (рослин), скаржник зазначив, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про насіння і садивний матеріал», садивний матеріал, який не може бути використаний для створення багаторічних насаджень або в інших цілях, знищується за рахунок власника садового матеріалу. Скаржник наголошує, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення мав би врахувати, що в суму заявлених збитків входять ті грошові кошти, які ФОП Тямушева  А.А. має сплатити третій особі – ФОП Побережному О.О. у зв`язку із неналежним виконанням свого зобов`язання. Просить скасувати пункти 3, 4 резолютивної частини рішення господарського суду Закарпатської області від 22.12.2020 року у справі №  902/471/20 та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТзОВ «Вітаві-Транс» суму в розмірі 51160,72 грн., а також суму 6001,63 грн., в тому числі 5000,00 грн. витрат на правову допомогу і 1001,63 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Крім того, 13.05.2021 року ФОП Тямушева А.А. надіслала на адресу суду додаткові пояснення на апеляційну скаргу, в яких зокрема, зазначає, що під час розгляду справи у суді першої інстанції, ФОП Тямушевою А.А. було заявлено усне клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, які були отримані від третьої особи – Побережного  О.О., а саме вантажних митних декларацій, що підтверджують факт перетину кордону та містять відомості про товари та транспортні засоби, які переміщувались через митний кордон України, митний режим, у якому вони заявлялись, а також інша інформація, необхідна для здійснення митного контролю, митного оформлення тощо. Однак, суд першої інстанції відмовився приймати зазначені докази, чим порушив норми процесуального права, зокрема, принцип змагальності. Скаржник просить суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів справи № 902/471/20 вантажні митні декларації №№: UA401020/2020/015185, UA401020/2020/0151/84 та UA401020/2020/015186 від 20 березня 2020 року. Скаржник також зазначає, що ним були понесені витрати на надання правової допомоги у розмірі 7000,00 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги б/н від 22.05.2020, додатком до договору № 2 від 10.01.2021, актом виконаних робіт № 02 від 05.03.2021, розрахунком витрат на правову допомогу та квитанціями до прибуткового касового ордера від 22.01.2021, від 01.03.2021. Крім того, скаржник зазначає, що ним будуть понесені витрати у розмірі 2000,00 грн., пов`язані із прибуттям в судове засідання, докази придбання квитків будуть надані додатково.  
                      
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТзОВ «Вітаві-Транс» у письмовому відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами скаржника та вважає рішення суду першої інстанції законним і обгрунтованим. Зокрема зазначає, що Перевізник визнає свою вину у пошкодженні вантажу, однак вважає, що вона має бути документально підтверджена, з огляду на положення ч. 1 ст. 30 КДВП та встановлені нею обмеження. На думку Товариства, документи подані ФОП Тямушевою А.А., а саме претензія від ФОП Побережного О.О. та акт списання і утилізації не можуть вважатись належними доказами, оскільки про їх існування не був повідомлений Перевізник у семиденний строк. Більше того, для факту списання та утилізації вказаного товару Перевізник не запрошувався та вважає, що такі дії не проводились. Зазначає, що позивач за зустрічним позовом не подав розрахунків сплаченого ФОП Побережним О.О. мита, а саме платіжних документів, які підтверджують здійснення ФОП Побережним О.О. бюджетних платежів тощо. Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що утилізований товар уже не потребує горщиків (не продається). В акті огляду іде мова про пошкодження контейнерів, однак заяв про відшкодування їх вартості позивач за зустрічним позовом не робив. Стосовно заяви свідка, яка була долучена ФОП Тямушевою А.А., то згідно ч.2  ст.87 ГПК України на підставі свідків не можуть встановлюватись обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення. Крім того, просить покласти на ФОП  Тямушеву А.А. відшкодування витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 7000,00грн., понесених у зв`язку з апеляційним оскарженням позивачем рішення суду першої інстанції. 
Третя особа – ФОП Побережний О.О. у письмовому відзиві на апеляційну скаргу погоджується з доводами скаржника та просить задоволити апеляційну скаргу подану ФОП Тямушевою А.А. Зокрема, зазначає, що ФОП Побережний О.О. є власником вантажу, який виступав Замовником перевезення вантажу – живі, зелені, декоративні рослини у вигляді дерев та кущів для відкритого грунту з закритим коріневим шаром у горщиках за CMR-накладними А №№: 464215, 464216. Вказує, що ним долучено до матеріалів даної справи акт списання і утилізації зіпсованого/пошкодженого товару №1/20 від 27.03.2020 року. Даним актом, спеціально створена комісія встановила, що внаслідок фізичних пошкоджень під час транспортування 54 рослини, загальною вартістю 1556,50 Євро (по курсу НБУ 46570,48 грн.) підлягають списанню та утилізації. Цим же актом списано 254 горщики на суму 484,50 Євро (по курсу НБУ 14503,02 грн.). Акт списання і утилізації зіпсованого/пошкодженого товару №  1/20 від 27.03.2020 містить інформацію щодо стану горщиків (механічне пошкодження та підстава непридатності – не підлягає використанню). Стверджує, що після митного очищення товару та розвантаження, ФОП  Побережний О.О. змушений був замінити деформовані контейнери (горщики для рослин) за рахунок горщиків (контейнерів) для рослин, що призначалися для продажу. Наведені обставини позбавили ФОП Побережного  О.О. можливості в подальшому реалізувати їх, як окремий товар без рослин (254 шт. на суму 484,50 Євро – по курсу НБУ 14503,02 грн.). Також ФОП Побережний О.О. вказує, що ним до матеріалів даної справи був наданий розрахунок до листа-претензії № 1/39 від 27.03.2020 з сумою інших витрат, на доставку, заміну пошкодженого товару, сплатою митних платежів та податків загальною сумою цих витрат 1224,60 Євро (по курсу НБУ 36657,70 грн.). ФОП  Побережним О.О., як платником податку на додану вартість при ввезенні товару на митну територію України, було сплачено податки в розмірі 20 відсотків. ФОП  Побережний О.О. вважає, що у зв`язку з неналежним виконанням свого зобов`язання на перевезення перед ФОП Тямушевою А.А., ТзОВ «Вітаві-Транс» має сплатити кошти на підставі претензії від 27.03.2020 року за № 1/39 з доданими документами, що підтверджують завдання збитків.
17.05.2021 року на електронну адресу Західного апеляційного господарського суду від третьої особи – ПрАТ «Страхова компанія «Перша» надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Суд встановив, що вказаний електронний документ не містить кваліфікованого цифрового підпису, що підтверджується довідкою відділу документального забезпечення Західного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 року.
На час проведення судового засідання оригінальний примірник вказаного документа до суду не надходив.
Враховуючи вищевикладене, суд не надає правової оцінки відзиву на апеляційну скаргу з тих підстав, що він надійшов з порушенням порядку, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, наведені у апеляційній скарзі.
Відповідач та треті особи не забезпечили явки в судове засідання уповноважених представників. Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 про призначення справи № 902/471/20 до розгляду у судовому засіданні на 17.05.2021 о 10  год.  40 хв. надіслано 26.02.2021 відповідачу та третім особа на повідомлені суду електронні адреси. 
Крім того, ухвала Західного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень України (№95905356), тобто є загальнодоступною.
Суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників судового процесу. 
Отже, в силу положень ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто при відсутності уповноважених представників відповідача та третіх осіб.  

Обставини справи

24.02.2020 року між Фізичною особою – підприємцем Побережним Олександром Олександровичем (Замовник) та Фізичною особою – підприємцем Тямушевою Анастасією Андріївною (Виконавець-експедитор) укладено договір № 07 про надання експедиційних послуг з організації перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України та в міжнародному сполученні. Відповідно до умов даного договору Виконавець приймає на себе надання послуг з забезпечення перевезення вантажів Замовника автомобільним транспортом, а Замовник зобов`язується надати вантаж під перевезення та оплатити послуги Виконавця в терміни та умовах цього договору (п. 1.1 договору) (т. 1, а.с. 16-17).
Згідно із п. 2.1 договору, у відповідності до умов цього договору Замовник доручає і надає для перевезення вантаж, а Виконавець бере на себе організацію транспортно-експедиторського обслуговування перевезення вантажів відповідно до вказівок (інструкцій) та за рахунок коштів власника вантажу. Виконавець має право залучати для виконання умов цього договору транспортні засоби інших підприємств від свого імені.
При залученні Виконавцем третіх осіб до виконання своїх зобов`язань, Виконавець несе відповідальність перед Замовником за їх дії, як за свої власні (п. 7.5 договору). 
04.03.2020 року між Фізичною особою – підприємцем Тямушевою Анастасією Андріївною (Експедитор) та ТзОВ «Вітаві-Транс» (Перевізник) укладено договір № 11 про надання послуг транспортного експедування вантажів автомобільним транспортом по території України і в міжнародному сполученні. Згідно з п. 1.1 договору, цей договір регулює відносини сторін при виконанні Перевізником доручень Експедитора з перевезення вантажів по території України і в міжнародному сполученні, а також при розрахунках за виконані послуги (т. 1, а.с. 12-14).
Пунктами 1.2-1.3 договору сторони погодили, що Експедитор бере на себе організацію транспортно-експедиторського обслуговування перевезення вантажів відповідно до вказівок (інструкції) та за рахунок власника вантажу. Оплата Експедитору за перевезення вантажу включає в себе винагороду Експедитора і витрати пов`язані з перевезенням вантажу. Винагородою Експедитора є сума, що залишилася на розрахунковому рахунку Експедитора, як різниця від суми отриманої від власника вантажу і засобів оплачених Перевізнику, залученому для виконання даного договору.
При здійсненні міжнародних автомобільних перевезень сторони керуються «Конвенцією про договір міжнародного перевезення вантажів» (КДВП), митною Конвенцією «Про договір міжнародного перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП», а також відповідними іншими міжнародними актами (п. 2.1 договору).
Пунктом 2.2 договору передбачено, що на кожну партію вантажу, що прямує на одному транспортному засобі, оформляється товарно-транспортна накладна зразка CMR, яка надається Перевізником і ТТН при перевезеннях на території України, що надається вантажовідправником. 
Відповідно до п. 3.1 договору після попередньої усної домовленості з Перевізником, Експедитор направляє замовлення-заявку в письмовому вигляді не пізніше 3 днів до терміну надання автотранспортних засобів Перевізником. Заявка від Експедитора Перевізнику передається факсимільним повідомленням або електронною поштою. Заявка може бути складена на одне або кілька перевезень, а також на певний період часу. У свою чергу, Перевізник письмово підтверджує виконання замовлення із зазначенням номерів тягача і напівпричепа.
Пунктом 6.1 сторони обумовили, що Перевізник несе матеріальну відповідальність у розмірі прямих збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням пунктів цього договору з урахуванням положень Конвенції «Про договір міжнародного перевезення вантажів» (Конвенція КДПВ) і відповідно до чинного законодавства. Згідно з умовами договору, до збитків відносяться безпосередні фінансові втрати, пов`язані з втратою чи пошкодженням вантажу. При цьому, Перевізник несе повну регресивну відповідальність за втрати і збитки завдані Експедитору в результаті пред`явлення Експедитору третіми особами претензій і позовів у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань Перевізником (пункт 6.7 договору).
На виконання умов договору № 11 про надання послуг транспортного експедування вантажів автомобільним транспортом по території України і в міжнародному сполученні, ФОП Тямушевою А.А. на адресу ТзОВ «Вітаві-Транс» була надіслана заявка з датою завантаження 10./11.03.2020, для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні за маршрутом Пістоя (Італія) – Вінниця (Україна) (т. 1, а.с. 15).
ТзОВ «Вітаві-Транс» здійснило перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні за маршрутом Пістоя (Італія) - Вінниця (Україна), з визначеним транспортним засобом Перевізника - вантажний автомобіль з напівпричепом – VOLVO АО8151 ВК/ НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 .
Вантаж згідно з відміткою в графі 24 СМR-накладних: А № 464215, А № 464216 20.03.2020 року вантажоотримувачем - ФОП Побережним О.О. прийнято 20 березня 2020 року, однак такий прибув з пошкодженням (т. 1, а.с. 19-21).
Обсяг пошкоджень вантажу визначений в Акті огляду товару, а саме: декоративних рослин та контейнерів і кашпо для рослин від 20.03.2020 року, складеному та підписаному комісією у складі: ОСОБА_2 від експерта ландшафтного бюро «Антураж», ОСОБА_3 від вантажоотримувача (ФОП Білоус O. М.), ОСОБА_4 водія ТЗ VOLVO НОМЕР_2 / НОМЕР_1 від перевізника (ТзОВ «Вітаві-Транс»), ОСОБА_5 від спеціаліста з врегулювання (ПрАТ «СК «Перша») (т. 1, а.с. 36-37).
Вказаним актом зафіксовано, що 75% контейнерів рослин деформовані та підлягають заміні та наведено перелік рослин з зазначенням обсягів їх пошкоджень. Зокрема, щодо рослин в кількості 25 шт. (вартість яких відповідно до інвойсів складає 367,50 Євро) встановлено повне їх знищення. Решта рослин отримали пошкодження різного ступеню.
Також в матеріалах даної господарської справи міститься копія акту списання №1/20 і утилізації зіпсованого/пошкодженого товару від 27.03.2020 року, яким спеціально створена комісія встановила, що внаслідок фізичних пошкоджень під час транспортування 54 рослини, загальною вартістю 1556,50 Євро підлягають списанню і утилізації. Даним актом списано 254 горщики на суму 484,50 Євро (т. 1, а.с. 128-129).
ФOП Побережний О.О. надіслав ФOП Тямушевій А.А. лист-претензію № 1/39 від 27.03.2020 року на загальну суму 3265,60 Євро (вартість ушкоджених рослин та контейнерів згідно з інвойсами складає 2041 Євро та витрати, понесені на сплату митних платежів та інших нарахувань, які складають 60% від вартості товару. В даному листі-претензії ФОП Побережний О.О. зазначив, що за договорами купівлі-продажу від 20.03.2020 року укладеними між ФОП Побережним О.О. та Підприємствами: Agri Vivai S.r.1., «Societa Agricola Niccolai Piante di Fabio Niccolai EC. Ѕ.Ѕ.», «Societa Agricola Carlesi Vivai Ѕ. S.» отримано товари, а саме декоративні рослини та супутні товари. Товар поставлявся на підставі договору про надання експедиційних послуг з організації перевезення вантажів від 24.02.2020 укладеного між ФОП Тямушевою А.А. та ФОП Побережним О.О. за рахунок останнього. При фактичному прийманні товару 20.03.2020 року було встановлено, що 75 % контейнерів рослин деформовані та підлягають заміні. Товар був пошкоджений при перевезенні внаслідок чого власник товару – ФОП Побережний О.О. поніс збитки, про що складено відповідний акт (т. 1, а.с. 22-23).
02.04.2020 року ФОП Тямушева А.А. керуючись п. 6.7 договору № 11 про надання послуг транспортного експедування вантажів автомобільним транспортом по території України і в міжнародному сполученні від 04.03.2020 на адресу ТзОВ «Вітаві-Транс» скерувала претензію № 1 в порядку регресу на суму 3265,60 Євро (т. 1, а.с. 38-39). 
Наведені обставини слугували підставою звернення ФOП Тямушевої А.А. на підставі 6.7 дoгoвopy № 11 від 04.03.2020 до ТзОВ «Вітаві-Транс», як безпосереднього Перевізника з вимогою сплатити суму збитків в розмірі 97731,20 грн.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні  договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
          Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
          Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Як встановлено судом, між Фізичною особою – підприємцем Тямушевою Анастасією Андріївною (Експедитор) та ТзОВ «Вітаві-Транс» (Перевізник) укладено договір № 11 про надання послуг транспортного експедування вантажів автомобільним транспортом по території України і в міжнародному сполученні від 04.03.2020 року. Цей договір регулює відносини сторін при виконанні Перевізником доручень Експедитора з перевезення вантажів по території України і в міжнародному сполученні, а також при розрахунках за виконані послуги.
Частиною 1 статті 929 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).
Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами (ч.3  ст.929 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Аналогічні норми містить ст. 909 Цивільного кодексу України.
Документом, який регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом, є Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, підписана в Женеві 19 травня 1956 року, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України № 57-V від 01.08.2006 "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів".
Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначені Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність".
Згідно із статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
За змістом ст. 932 Цивільного кодексу України, експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.
Частинами 1, 3 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів визначено, що перевізник  несе  відповідальність  за  повну  чи  часткову  втрату вантажу або за його ушкодження,  що  сталися  з  моменту  прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також  за  будь-яку затримку доставки. Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів службовців останньої.
Частиною 3 статті 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.
Аналогічне положення погоджено сторонами у п.7.5 договору № 07 про надання експедиційних послуг з організації перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України та в міжнародному сполученні від 24.02.2020.
Разом з тим, за умовами договору № 11 від 04.03.2020 Перевізник несе повну регресивну відповідальність за втрати і збитки, завдані Експедитору в результаті пред`явлення Експедитору третіми особами претензій і позовів у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань Перевізником (п. 6.7 договору).
Предметом спору у даній справі є стягнення збитків з Перевізника за пошкоджений товар, що перевозився в розмірі 97731,20 грн..
Як видно з матеріалів справи, правове обґрунтування позовних вимог, також їх розмір в сумі 367,50 Євро (еквівалент 10998,36 грн.) відповідач визнав, про що свідчить поданий відзив на позов (т. 1, а.с. 85-87). 
Крім того, у поданому відзиві б/н від 11.02.2021 (вх. № 01-04/1116/21 від 15.02.2021) на апеляційну скаргу Перевізник визнає свою вину у пошкодженні вантажу, однак вважає, що вона має бути документально підтверджена.
Водночас, жодна із сторін не заперечує факт пошкодження вантажу внаслідок здійсненого перевезення на підставі заявки для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні за маршрутом Пістоя (Італія) – Вінниця (Україна) від 10-16.03.2020 (т. 1, а.с. 15).
Предмет доказування складають факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення. Господарський суд визначає предмет доказування виходячи з вимог і заперечень сторін, керуючись нормами матеріального права, які повинні бути застосовані у такому випадку.
За таких обставин, зважаючи на визнання відповідачем того факту, що вантаж відповідачем було прийнято цілісним, а доставлено у пошкодженому вигляді, та визнання ним обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду, однак, в належним чином доведеному та документально підтвердженому розмірі, правові підстави заявленого до відповідача позову є такими, що не підлягають оцінці і дослідженню судом, оскільки відповідачем визнаються.
У відповідності до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди.
У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно-господарські санкції (ч.2 ст.217 ГК України.
За приписами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Частинами 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України унормовано, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
При цьому, для застосування такого виду господарської санкції, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.
Виходячи з аналізу вищенаведених норм права, збитки мають правову природу, котра не ототожнюється з будь-якими сумами, які особа повинна сплатити у зв`язку з виконанням умов договору, оскільки під збитками слід розуміти реальну втрату матеріальних цінностей, а також реальні    витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, або втрата доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.
Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру збитків покладається на позивача.  Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.
Звертаючись з вимогою відшкодувати збитки, позивач оцінив їх розмір в сумі 3265,60  Євро. За твердженням позивача, така сума складається з вартості знищеного та безповоротно пошкодженого вантажу, вирахувана відповідно до цін інвойсів (fattura № 154 від 1 0/03/2020, fattura № 235 від 11/03/2020 Fe/90 від 10.03.2020) у «Розрахунку понесених збитків/пошкодженого товару» та зафіксована в акті огляду товару від 20.03.2020, а також витрат в розмірі 1224,60 Євро на митне очищення товару та додаткових витрат, пов`язаних із розвантаженням, утилізацією та іншими діями, пов`язаними із вартості знищеного та безповоротно пошкодженого вантажу.
Як зазначалося вище, з наявної в матеріалах справи копії акта огляду товару, а саме: декоративних рослин та контейнерів і кашпо для рослин від 20.03.2020 року, яким зафіксовано обсяг пошкоджень вантажу, вбачається, що 75% контейнерів рослин деформовані та підлягають заміні та наведено перелік рослин з зазначенням обсягів їх пошкоджень. Зокрема, щодо рослин в кількості 25 шт. (вартість яких відповідно до інвойсів складає 367,50 Євро) встановлено повне їх знищення. Решта рослин отримали пошкодження різного ступеню.
Також в матеріалах даної господарської справи міститься копія акта списання № 1/20 і утилізації зіпсованого/пошкодженого товару від 27.03.2020 року, яким спеціально створена комісія встановила, що внаслідок фізичних пошкоджень під час транспортування 54 рослини, загальною вартістю 1556,50 Євро підлягають списанню і утилізації. Даним актом списано 254 горщики на суму 484,50 Євро. Разом з тим, жодної інформації щодо стану горщиків (на заміну, без рослин), які входили до вантажу згідно з інвойсами, акт огляду не містить.
З огляду на вищенаведені норми права та фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розмір фактично понесених позивачем збитків в частині вартості знищеного та пошкодженого товару, а саме рослин в кількості 54 штуки складає 1556,50 Євро, що в еквіваленті національної валюти України становить суму 46570,48 грн.
В частині вимог щодо відшкодування інших витрат на суму 1224,60 Євро (на доставку та заміну пошкодженого товару, сплату митних платежів та податків, оформлення вантажу та послуги з його розмитнення) позивачем не подано жодного доказу на підтвердження таких витрат (не надано розрахунків сплаченого ФОП Побережним О.О. мита, платіжних документів, які підтверджують здійснені ФОП Побережним О.О. бюджетні платежі тощо).
Таким чином, колегія суддів констатує наявність правових підстав про часткове задоволення заявлених ФОП Тямушевою А.А. зустрічних позовних вимог та стягнення з ТзОВ «Вітаві-Транс» збитків в розмірі 46570,48 грн.
Суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки долученим ФОП Тямушевою А.А. до додаткових пояснень до апеляційної скарги копіям вантажних митних декларацій №№: UA401020/2020/015185, UA401020/2020/0151/84 та UA401020/2020/015186 від 20 березня 2020 року, оскільки дані документи не були предметом розгляду у суді першої інстанції. 
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення господарського суду Закарпатської області від 22.12.2020 року у справі №902/471/20.
За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Згідно з ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Враховуючи вищенаведений висновок суду апеляційної інстанції про залишення рішення господарського суду Закарпатської області від 22.12.2020 року у справі №902/471/20 без змін, а апеляційної скарги Фізичної особи – підприємця Тямушевої Анастасії Андріївни без задоволення, колегія суддів не вбачає правових підстав про відшкодування понесених скаржником – ФОП Тямушевою А.А. витрат на надання правової допомоги у розмірі 7000,00  грн., які ФОП Тямушева А.А. у додаткових поясненнях до апеляційної скарги просить стягнути з відповідача – ТзОВ «Вітаві-Транс».
Щодо відшкодування витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 7000,00 грн., понесених у зв`язку з апеляційним оскарженням позивачем рішення суду першої інстанції, які ТзОВ «Вітаві-Транс» просить покласти на ФОП Тямушеву А.А., колегія суддів враховує таке. 
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України). 
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому, частиною третьою вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з установленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
На підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, понесених у зв`язку з оскарженням ФОП Тямушевою А.А. рішення господарського суду Закарпатської області від 22.12.2020 у справі № 902/471/20 до матеріалів справи долучено наступні копії документів: договору про правову допомогу №2 від 09.02.2021, укладеного між ТзОВ «Вітаві-Транс» (Довіритель) та Лоза Віктором Миколайовичем, адвокат (Повірений); акта № 2 приймання-передачі наданих послуг від 11.02.2021; квитанції до прибуткового касового ордера.
Відповідно до п. 1.1 договору про правову допомогу № 2 від 09.02.2021, за цим договором Повірений зобов`язується від імені і за рахунок Довірителя здійснити наступні дії: надати правову допомогу у спорі з ФОП Тямушевою А.А. під час апеляційного перегляду рішення. З цією метою: 1. Здійснити вивчення, аналіз та попередню правову оцінку мотивів та вимог апеляційної скарги (4 год.); 2. Підготувати відзив на апеляційну скаргу (6 год.); 3. Вчинити інші дії необхідні для розгляду справи в апеляційному суді (2  год.).
Згідно із п. п. 2.1, 2.2 договору за здійснення дій, що визначені у п. 1.1 договору, Довіритель сплачує Повіреному винагороду в розмірі 7000,00 грн. Розрахунок здійснюється в момент передачі Довірителю підготовленого відзиву на апеляційну скаргу.
В акті № 2 приймання-передачі наданих послуг від 11.02.2021 міститься опис наданих Повіреним послуг Довірителю, а саме: здійснити вивчення, аналіз та попередню правову оцінку мотивів та вимог апеляційної скарги – 4 год. 00 хв., підготувати відзив на апеляційну скаргу – 6 год. 00 хв., здійснити інші дії необхідні для розгляду справи в апеляційному суді – 2 год. 00 хв. 
Водночас, з матеріалів судової справи № 902/471/20 вбачається, що відзив на апеляційну скаргу підписано директором ТзОВ «Вітаві-Транс» - Кукульник Т.Г. Зазначений відзив не містить ніяких відміток про те, хто його підготував. 
В судовому засіданні 17.05.2021 адвокат Лоза  В.М. не приймав участі. 
В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували надання Повіреним – адвокатом Лозою В.М. згідно договору про правову допомогу № 2 від 09.02.2021 та акта №2 приймання-передачі наданих послуг від 11.02.2021 правової допомоги ТзОВ «Вітаві-Транс» у справі № 902/471/20.
 З врахуванням вищеописаних положень Господарського процесуального кодексу України та досліджених судом матеріалів даної справи, клопотання представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця Тямушевої Анастасії Андріївни за №23 від 22.01.2021 року (вх. № 01-05/378/21 від 26.01.2021 року) без задоволення, рішення господарського суду Закарпатської області від 22.12.2020 року у справі №902/471/20 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в господарський суд Закарпатської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                                 О.В. Зварич 

Суддя                                                                                                    Т.Б. Бонк

Суддя                                                                                                    В.М. Гриців