КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 761/1165/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/5065/2021	Головуючий у суді першої інстанції - Притула Н.Г. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
19 травня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                             Оніщук М.І.,
судді                                                Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,
секретар                                          Ющенко Я.М.,
за участю:
представника позивача                Биховцевої О.А. ,
представника третьої особи         Баца О.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом Київської місцевої прокуратури № 10 (Шевченківської окружної прокуратури міста Києва) до Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійсним та скасування рішення,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2015 року прокурор звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, ОСОБА_3 , в якому просив:
- визнати недійсним та скасувати рішення Київської міської ради від 19.02.2009 року "Про передачу земельної ділянки громадянці ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 ";
- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 20.07.2009 року, відповідно до якого Київська міська рада передала, а ОСОБА_3 прийняла в оренду земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0801 га, строком на 25 років.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що спірна земельна ділянка знаходиться в центральній історичній частині міста, археологічному заповіднику, на землях природного-заповідного фонду, охоронюваній зоні і передача Київською міською радою такої земельної ділянки ОСОБА_3 проведена з порушенням вимог закону, оскільки при передачі землі не було дотримано відповідної процедури, зокрема не проведено обов`язкової державної експертизи проекту відведення земельної ділянки, не розроблено та не затверджено містобудівну документацію, а саме детального плану території на земельну ділянку.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.04.2019 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_3 у зв`язку зі смертю останньої.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2020 року у задоволенні позову відмовлено (т. 3, а.с. 135-140).
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зазначає, що вищенаведене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
При цьому, в обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що у порушення ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, суд першої інстанції не надав оцінки тому, що оспорюване рішення щодо передачі в оренду земельної ділянки для нового будівництва Київська міська рада прийняла без погодження органу культурної спадщини, без проведення обов`язкової державної експертизи та за відсутністю детального плану (т. 3, а.с.152-160).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.02.2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито провадження у справі та надано строк для подання відзиву (т. 3, а.с. 167, 168).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.03.2021 року справу призначено до розгляду (т. 3, а.с. 172).
Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Представник третьої особи у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також вимоги ст. 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Київської міської ради від 19.02.2009 року «Про передачу земельної ділянки громадянці ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 та передано останній у довгострокову оренду на 25 років земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування.
Як зазначено в рішенні, воно прийняте відповідно до положень статей 93, 118, 121, 123 Земельного кодексу України та після розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
При цьому, згідно з висновком Головного управління охорони культурної спадщини КМДА вказана земельна ділянка знаходиться у Центральному історичному ареалі міста, археологічному заповіднику, археологічній охоронній зоні та зоні охоронюваного ландшафту.
20.07.2009 року між Київською міською радою та ОСОБА_3 укладено договір оренди вказаної земельної ділянки терміном на 25 років.
04.12.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір суборенди земельної ділянки за умовами якого ОСОБА_2 отримала в суборенду земельну ділянку площею 0,0801 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 8000000000:91:099:0023 строком до 20.07.2034 року.
В цей же день між сторонами був підписаний акт приймання-передачі земельної ділянки.
На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2010 року за ОСОБА_2 було зареєстроване право власності на житловий будинок, який розташований на АДРЕСА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_3 не заводилась. Судом першої інстанції не встановлено спадкоємців померлої.
Так, відповідно до ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно зі ст. 53 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.
У відповідності до п. 4 ст. 150 ЗК України до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.
Зі змісту ст. 54 ЗК України вбачається, що навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.
Як передбачено ч. 3 ст. 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини", на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.
Відповідно до п. 3 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
За ч. 6 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.
Відповідно до ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць підлягають обов`язковій державній експертизі.
Згідно зі ст.9 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.
При цьому, виходячи з положень ст. 9 ЗК України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Київська міська рада, здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.
Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення посилався на те, що оспорюване рішення щодо передачі в оренду земельної ділянки для нового будівництва Київська міська рада прийняла без погодження органу культурної спадщини, без проведення обов`язкової державної експертизи та за відсутністю детального плану.
Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно з листом головного управління хорони культурної спадщини № 6378 від 23.08.2007 року, вказаний орган культурної спадщини не заперечує проти відведення ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Крім того, в матеріалах справи міститься лист державної служби з питань національної культурної спадщини № 22-2160\35 від 30.08.2007 року, з якого вбачається, що Управління охорони пам`яток історії, культури та історичного середовища, й Інституту археології Національної академії наук України, погоджує проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
Також, як вбачається, у квітні 2009 року була виконана перевірка та прийомка вишукувальних геодезичних робіт зі складання договору оренди земельної ділянки, яка передається громадянці ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, про що був складений відповідний акт, в якому вказано, що технічна документація зі складання договору оренди земельної ділянки, яка передається громадянці ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд виконана «добре».
У матеріалах справи міститься копія кадастрової справи № 7501 «Про передачу земельної ділянки громадянці Родіній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 », до якої включено проект відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_3 розроблений комунальним підприємством «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» з урахуванням вимог ст. ст. 93, 116, 124 Земельного кодексу України на підставі позитивних погоджувальних документів відповідних уповноважених містобудівних, архітектурних, проектних, охоронюваних, погоджувальних організацій (а. с. 75-129, т. 1).
Такий проект погоджено з Державною службою з питань національної культурної спадщини, Головним управлінням охорони культурної спадщини, а також з Інститутом археології Національної Академії Наук України який розглянув питання про можливість надання спірної земельної ділянки під забудову Родіній після проведення археологічної розвідки та вивчення архівних матеріалів, встановив застереження про неможливість проведення будь-яких земельних робіт без обов`язкового археологічного нагляду.
Тобто, з наведеного вбачається, що відповідачем дотримано вимоги Закону під час передачі ОСОБА_3 земельної ділянки у користування та винесенню оскаржуваного рішення передувало отримання ряду погоджувальних документів.
При цьому, такими дозвільними документами були, зокрема:
- Лист Головного архітектора управління «Київгенплан» AT «Київпроект» від 05.11.1998 року ОСОБА_3 про погодження відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку по АДРЕСА_1 ;
-  Позитивний висновок Державної екологічної експертизи м. Києва № 378, яким встановлено відсутність обмежень для відведення ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва приватної садиби по АДРЕСА_1 ;
- Висновок Головного державного санітарного лікаря м. Києва № 5618 від 10.12.1998 року про погодження відведення ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 ;
- Висновок Головного державного санітарного лікаря м. Києва № 2028 від 11.10.2007 року щодо вибору (відведення) земельної ділянки під забудову, яким  встановлено, що земельна ділянка у АДРЕСА_1 придатна для будівництва, експлуатації індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_3 ;
- Висновок Головного державного санітарного лікаря м. Києва № 2332 від 16.11.2007 року (додаток до висновку № 2028 від 11.10.2007 року) щодо вибору (відведення) земельної ділянки під забудову, яким встановлено, що земельна ділянка у АДРЕСА_1 придатна для будівництва, експлуатації індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_3 ;
- Лист Шевченківської районної державної адміністрації від 30.11.1998 року за № Р-1699/1, в якому остання не заперечує проти надання земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 для будівництва житлового будинку;
- Лист Головного управління містобудування та архітектури КМДА за № 19-10418, в якому останнє вважає можливим вирішення у встановленому порядку по діючому законодавству про охорону культурної спадщини та історико-охоронного статусу ділянки (археологічний заповідник) питання розміщення на ній нової індивідуальної житлової забудови;
- Висновок № 07-0734-В (щодо використання земельної ділянки, наявних містобудівних обмежень та умов, які мають враховуватися при затверджені проекту відведення земельної ділянки), яким встановлено, що Головне управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища не заперечує проти відведення земельної ділянки в установленому порядку під будівництво і обслуговування малоповерхового садибного житлового будинку, господарських будівель і споруд;
- Лист Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовищ за № 09-11324 від 09.10.2007 року, яким погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування малоповерхового садибного житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .
Також, Інститутом НАН України було розглянуто питання про надання земельної ділянки під забудову по АДРЕСА_1 та вирішено, що після проведення археологічної розвідки та вивчення архівних матеріалів земельна ділянка може бути надана у приватну власність ОСОБА_3 для будівництва.
Таким чином, встановивши відсутність порушень законодавства України під час передачі ОСОБА_3 земельної ділянки у користування, а також відсутність будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували як незаконність рішення КМР від 19.02.2009 року за № 115/1170, так і порушення вимог законодавства при укладенні договору оренди від 20.07.2009 року, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Окрім наведеного вище, також слід наголосити на наступному.
Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997, ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Здійснюючи публічно-правові функції в сфері надання земельної ділянки Київська міська рада діяла як суб`єкт владних повноважень і повинна була приймати рішення в межах чинного на той час законодавства.
Правонабувач земельної ділянки, як встановлено вище, діяв добросовісно і, для отримання земельної ділянки, вчиняв необхідні юридично значущі дії, які вимагалися законодавством та відповідними державними органами, до відання яких входили ті чи інші питання щодо погодження надання земельної ділянки.
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила.
У наведеній справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».
Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» суд акцентує увагу на Рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 у справі «Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії», виходячи зі змісту пунктів 32-35 якого, звертаючись із заявою до уповноважених органів та, виконуючи визначені чинним законодавством умови, та, дотримуючись відповідного порядку, відповідач мав право очікувати про набуття майнового права в значенні статті 1 Першого Протоколу Конвенції.
Європейський суд з прав людини в Рішенні «Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» також зазначив про те, що є неприпустимими визнання недійсним договору, відповідно до якого покупець отримав певні права від держави, та подальше позбавлення його цього права на підставі того, що державний орган порушив закон.
Таким чином, оскільки судом не встановлено ні порушень закону під час прийняття рішення про надання земельної ділянки, ні протиправних дій особи, якій надавалася земельна ділянка, то висновок суду про безпідставність пред`явленого прокурором позову є законним і обґрунтованим.
З вищенаведеного вбачається, що твердження скаржника про наявність порушень закону під час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, зокрема без погодження органу культурної спадщини, без проведення обов`язкової державної експертизи та за відсутністю детального плану, спростовуються фактичними обставинами справи та наявними в ній доказами в їх сукупності, а отже не заслуговують на увагу і не можуть бути підставою для скасування судового рішення.
Більш того, слід наголосити, що наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обґрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.
Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, спрямоване у тому числі на захист, набутого у встановленому законом порядку, права на земельну ділянку фізичної особи.
Отже, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом Київської місцевої прокуратури № 10 (Шевченківської окружної прокуратури міста Києва) до Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійсним та скасування рішення - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 24 травня 2021 року.
 
Суддя-доповідач                                                             М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                  В.А. Шебуєва
 
                                                                                            Г.В. Крижанівська