ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17194/20                                               Головуючий у 1 інстанції - Пащенко К.С.
                                                                                                   Суддя-доповідач - Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                           Василенка Я.М,
суддів                                            Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, - 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: 
- визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Офісу генерального прокурора України від 14.05.2020 № 21-935зп в якій вказано, що розмір за відповідною (прирівняною) посадою старшого прокурора відділу (на якій працював ОСОБА_2 ) становить 66 948,70 грн., а таким чином 60 % становлять 40 169,22 грн., з 01.04.2020 без обмеження граничного розміру пенсії з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернулася із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 12.06.2016 отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
07.07.2020 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у м. Києві з проханням повідомити про прийняте рішення щодо перерахунку пенсії відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 та довідки Офісу Генерального прокурора про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , її померлого чоловіка ОСОБА_2 (старшого прокурора відділу) від 14.05.2020 № 21-935зп.
Листом від 05.08.2020 № 2600-0213-8/108334 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило            ОСОБА_1 , що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, у зв`язку з чим позивачу здійснено перерахунок пенсії та вона виплачується з урахуванням її максимального розміру.
Вважаючи дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо обмеження пенсії максимальним розміром протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що пенсію по втраті годувальника ОСОБА_1 було призначено у той період, коли норма абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» діяла у часі, не була скасована та неконституційною не визнавалась, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що таке обмеження максимального розміру пенсії є незаконним.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», у редакції, що була чинною на момент призначення ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім`ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім`ї.
За правилами статті абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», у редакції, що була чинною на момент призначення ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Отже, пенсію по втраті годувальника було призначено у той період, коли норма абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» діяла у часі, не була скасована та неконституційною не визнавалась.
Норму абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» введено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.
Так, зазначеним законом ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» викладено у редакції з абзацом 6 наступної редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.».
В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII абзац шостий доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.».
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.
Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, пенсія по втраті годувальника ОСОБА_1 була призначена 12.06.2016, колегія суддів приходить до висновку, що на позивача поширюються норми пункту 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме пункту 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
На момент звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» мав таку редакцію: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.».
Отже, максимальний розмір пенсії у аспекті дії в часі визначений у розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Проте, у періоді до 31.12.2017 такий максимальний розмір складав 10 740 грн.
Отже, до 31.12.2017 максимальний розмір пенсії позивача був прив`язаний до фіксованої суми - 10 740 грн., а з 01.01.2018 по теперішній час - до прожиткового мінімуму.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач правомірно обмежив розмір пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром, який встановлений абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».
Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
                                                 П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2021 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий                                                                                          Василенко Я.М. 

Судді                                                                                                    Ганечко О.М.

                                                                                                              Кузьменко В.В.