УКРАЇНА

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний номер справи: 753/3719/21. Номер провадження 33/824/1900/2021. Категорія: ч. 1 ст. 130 КпАП України.  	             Головуючий у суді першої інстанції - Каліушко Ф.А.              Головуючий у апеляційній інстанції - Дзюбін В.В.  	
 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
11 травня 2021 року м. Київ 
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду м. Києва - Дзюбін В.В.,
 
за участю апелянта - ОСОБА_1 ,
 
переглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду                 матеріали справи за апеляційною скаргою з доповненнями ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року,
 
                                                    у с т а н о в и в:
 
Цією постановою судді місцевого суду:
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в м. Ленінакан, Арменія, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , - 
 
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. 
 
На підставі ст. 40-1 КпАП України з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.

 
Постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. 
 
Як визнав установленим у постанові суддя місцевого суду, адміністративне правопорушення вчинене за таких обставин.
 
02 лютого 2021 року о 23:0 годині по вул. Тростянецькій, 121 в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем марки "Skoda Octavia", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , з явними  ознаками наркотичного сп`яніння (неприродна блідість обличчя, розширені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 - відмовився         в присутності двох свідків, порушивши вимоги п. 2.5 ПДР України. 
 
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , оспорюючи законність, обґрунтованість та підстави притягнення його до адміністративної відповідальності    за ч. 1 ст. 130 КпАП України, просить: постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року - скасувати та провадження в справі щодо нього на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України закрити за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення, доповнивши мотиви та апеляційні вимоги під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. 
 
На обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 зважає на те, що дана постанова винесена з порушенням норм як процесуального адміністративного закону так і неправильним застосуванням норм матеріального адміністративного права, при цьому суддя місцевого суду неповно та однобічно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення фактичних обставин справи, залишив поза увагою те, що на час затримання поліцейськими він, ОСОБА_1 ,             не керував автомобілем, який раніше залишив на стоянці біля будинку проживання рідного брата, а також - не сприяв повному, всебічному та неупередженому                    її розгляду, внаслідок чого безпідставного притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та доводів ОСОБА_1 , викладених в апеляційній скарзі; вислухавши пояснення апелянта, який підтримав апеляційну скаргу за наведених у ній та суді апеляційної інстанції обставин; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши доводи апелянта, - суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за таких підстав.

 
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КпАП України, завданням провадження      в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності        із законом.
 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.               Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
 
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа          в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
 
 Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як  на підставах    і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
 
Згідно припису ст. 8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
             
Разом із цим, за змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені.
 
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно не виконані.
 
Так, за змістом ч. 1 ст. 130 КпАП України, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є, зокрема, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння (п. 2.5 ПДР України). 
 
 Згідно до положень п. 1.10 ПДР України водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія тощо відповідної категорії.
 
Отже, керуванням транспортним засобом є виконання певною особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
 
Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б об`єктивно вказували на безпосереднє керування ОСОБА_1 транспортним засобом - автомобілем марки  "Skoda Octavia", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , за встановленими в постанові судді місцевого суду обставинами справи.
 
 При цьому п. 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення, зокрема, стану наркотичного сп`яніння тощо. 
 
Між тим, направлення на медичний огляд  ОСОБА_1 з метою виявлення стану, зокрема, наркотичного сп`яніння - поліцейським не складалось.
  
Відповідно до правил, визначених п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з момента початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати і часу.
 
Як об`єктивно вбачається із долученого до матеріалів справи відеозапису       на диску, знятого з бодікамери поліцейського /а. с. 3/, відеозйомка обстановки та обставин подій даного правопорушення з момента початку виконання службових обов`язків поліцейськими велася небезперевно, до її завершення тричі переривалася, тобто здійснювалась епізодично, та загалом її час становить 09 хвилини 00 секунд, при чому на відеофіксації факти керування автомобілем, в тому числі перебування ОСОБА_1 за кермом, і зупинки його транспортного засобу працівниками поліції - не зафіксовані, що фактично знеславлює належність та допустимість цього відеозапису як доказу його винуватості в адміністративному правопорушенні.

За змістом пояснень свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 /а. с. 2/ фактичні обставини на підтвердження керування автомобілем, в тому числі перебування ОСОБА_1 за кермом, і зупинки його транспортного засобу - відсутні. 
 
При цьому однією з головних умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достататності підстав вважати, що водій перебуває          у стані сп`яніння чи в нього маються ознаки такого стану, а й та обставина, що він         у такому стані керував транспортним засобом.
 
До цього ж, матеріали даної справи не містять доказів того, що поліцейські зупинили ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння або з ознаками такого.
 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 265-2, ч. 1 ст. 266 КПК України, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема, частинами 1, 2, 3 і 4 статті 130 цього Кодексу, працівник відповідного підрозділу поліції МВС України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.
 
Особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані, зокрема, наркотичного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан такого сп`яніння. 
 
Проте ніяких даних про тимчасове затримання транспортного засобу ОСОБА_1 , відсторонення від керування автомобілем, тобто належне виконання цих вимог закону, як протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №124641 від 02.02.2021 року, так і матеріали адміністративної справи - не містять. 
 
Отже, ОСОБА_1 після складення зазначеного протоколу міг без будь-яких перешкод продовжити керувати транспортним засобом. 
 
Також як в оригіналі протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №124641 від 02.02.2021 року, так і копії такого, наданій ОСОБА_1 , поліцейським  не була зазначена частини статті 130 КпАП України, проте згідно ч. 1 ст. 256 КпАП України в такому протоколі, зокрема, зазначається нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення /а. с. 1, 42/. Але, незважаючи на ці вимоги закону суддя місцевого суду визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, наклавши на нього адміністративне стягнення відповідно до санкції цього закону /а. с. 6-8/.
 
Згідно положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року за №3477-ІV рішення ЄСПЛ -  є джерелом права в Україні.
 
Зважаючи на приписи ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику ЄСПЛ у справах "Лучанінова проти України (рішення від 09.06.2011 року), "Малофєєв проти Росії" (рішення 30.05.2013 року) і "Карелін проти Росії" (рішення від 20.09.2016 року), адміністративна справа повинна розглядатися як і кримінальне провадження, тобто суд (суддя) в даній справі мав бути неупередженим і безстороннім, та не вправі був самостійно змінювати формулювання й кваліфікацію правопорушення, зазначені поліцейським в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №124641 від 02.02.2021 року, тим самим перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя. 
 
Статтею 62 Конституції України , зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
 
У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
 
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія  мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. 
 
Отже, недотримання суддею місцевого суду вимог ст. ст. 7, 8, 245, 251, 252, 278, 280, 283, 284 КпАП України про необхідність всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, і вирішення її в точній відповідності із законом, призвело до прийняття щодо ОСОБА_1 незаконного й необґрунтованого судового рішення. 
 
За таких обставин, постанова судді місцевого суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі 
 п. 1 ст. 247 КпАП України - закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
 
Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов остаточного висновку про задоволення апеляційної скарги. 
 
Керуючись ст. 294 КпАП України, Київський апеляційний суд -  
 
п о с т а н о в и в: 
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
 
 Постанову судді Дарницького районного м. Києва від 04 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 - скасувати. 
 
Провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

                      Суддя
 Київського апеляційного суду                                                 В. В. Д з ю б і н