ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 р. 	Справа № 440/2792/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Чалого І.С. ,  Бершова Г.Є. 
за участю секретаря судового засідання  Сузанського О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.04.2021, суддя О.О. Кукоба, по справі № 440/2792/21
за позовом      ОСОБА_1  
до    Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни      третя особа      Акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" 
про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила визнати протиправними та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. від 17.12.2018 про відкриття виконавчого провадження № 57929691, від 28.05.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в межах виконавчого провадження № 57929691.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. від 17.12.2018 про відкриття виконавчого провадження № 57929691. 
Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. від 28.05.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в межах виконавчого провадження № 57929691.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, що призвело до неправильного вирішення справи, зокрема, апелянт зазначає, що вимогами Закону України Про виконавче провадження не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття провадження. Відповідно до ст. ст. 24, 26 Закону України Про виконавче провадження, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.
Апелянт звертав увагу, що відкриття виконавчого провадження здійснено за місцезнаходженням майна боржника на підставі отриманої від стягувача інформації щодо наявності у боржника рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", що розташований за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, 4.
Крім того, апелянт посилається на подання ОСОБА_1 адміністративного позову із порушенням строку звернення до суду, встановленого ст. 74 Закону України Про виконавче провадження", ст. 287  Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як встановлено судовим розглядом, 27.02.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис № 953 про стягнення з боржника: ОСОБА_1 на користь ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованість у розмірі 28264,31 грн. та 400,00 грн. за вчинення виконавчого напису.
Адреса реєстрації боржника у виконавчому написі: АДРЕСА_1 .
Зазначений виконавчий напис стягувачем пред`явлено до примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. від 17.12.2018 відкрито виконавче провадження ВП № 57929691 щодо примусового виконання виконавчого напису № 953 від 27.02.2018.
В подальшому, постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. від 28.05.2019 звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , які вона отримує від Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод".
Позивач, не погоджуючись із зазначеними постановами відповідача, звернулась до суду із даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем прийнято до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі ст. 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону № 1403-VІІІ в Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Частинами 1 ст. 25 Закону № 1403-VІІІ передбачено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Так, згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Отже, у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1404-VІІІ виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
Пунктом 10 розд. ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5, визначено, що місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених ст. 24 Закону № 1404-VІІІ.
Статтею 26 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон № 1404-VІІІ і Закон № 1403-VІІІ визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому згідно з ч. 3 ст. 25 Закону № 1403-VІІІ право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
У той же час, пунктом 10 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону № 1404-VІІІ у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.
Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.
Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Отже, саме на виконавця покладено обов`язок встановити, чи пред`явлено виконавчий документ за належним місцем виконання, відповідно до ст. 24 вказаного Закону.
Із матеріалів справи встановлено, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
У той же час, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. має право на ведення незалежної професійної діяльності виключно у виконавчому окрузі м. Києва.
Так, відповідач, прийнявши до виконання зазначений виконавчий напис, оскаржуваною постановою відкрила виконавче провадження за місцезнаходженням майна боржника.
Правомірність таких дій відповідач обґрунтовувала отриманою інформацією щодо наявності у боржника рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", що розташований за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, 4, про що вказано стягувачем у заяві про примусове виконання рішення. 
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, утому числі, за місцезнаходженням майна боржника.
У той же час, статтею 190 Цивільного кодексу України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).
Згідно з п.п. 6.1, 6.2 ст. 6 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам).
Відповідно до висновків, сформованих Верховним Судом у постанові від 06.04.2021 у справі № 640/25005/19, у розумінні глави 13 Цивільного кодексу України, враховуючи положення ст. 24 Закону №1404-VIII, майном є саме грошові кошти, а не банківські рахунки.
Із матеріалів справи встановлено, що заява ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" про примусове виконання рішення, що була подана відповідачу, містила вимогу щодо відкриття виконавчого провадження місцезнаходження майна боржника - грошових коштів на рахунку, із зазначенням у графі «місцезнаходження майна боржника» інформації щодо карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .
При цьому, доказів відкриття вказаного карткового рахунку саме на ім`я ОСОБА_1 не надано.
Крім того, інформації щодо наявності коштів на зазначеному рахунку заява стягувача не містить, відповідних доказів не надано. 
Колегія суддів звертає увагу, що наявність карткового рахунку в банку, місцезнаходження якого зареєстровано у м. Києві, за відсутності на ньому коштів чи інших цінностей, не є тотожнім місцезнаходженню майна боржника.
Інших доказів наявності у ОСОБА_1 коштів та/або іншого майна, що фактично знаходяться у м. Києві, матеріали виконавчого провадження не містять, у ході судового розгляду справи відповідачем не надано.
За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження, не пересвідчилась з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі.
Відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Так, Верховний Суд у постанові від 29.01.2021 у справі № 160/12729/19 вказав, що з положень Закону № 1404-VIII вбачається, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Аналогічний правовий висновок сформульовано Верховним Судом у постановах від 08.04.2020 у справі № 804/6996/17, від 05.05.2021 у справі № 620/2957/20.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача передбачених законом підстав для відкриття виконавчого провадження № 57929691 у межах виконавчого округу міста Києва, у зв`язку з чим оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження є протиправною та підлягає скасуванню.
Стосовно законності постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. від 28.05.2019 про звернення стягнення на доходи боржника колегія суддів виходить з наступного.
Так, оскаржувана постанова прийнята в рамках виконавчого провадження № 57929691, відкритого оскаржуваною постановою від 17.12.2018, що визнана протиправною.
Колегія суддів зауважує, що протиправні дії/рішення не можуть зумовлювати настання правомірних наслідків.
Вказана позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.
Враховуючи викладене, застосовуючи наведений принцип, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині скасування постанови від 28.05.2019, як похідної від постанови про відкриття виконавчого провадження, а отже прийнятої за відсутності правових підстав.
Стосовно посилань апелянта на подання ОСОБА_1 адміністративного позову із порушенням строку звернення до суду, встановленого ст. 74 Закону України Про виконавче провадження", ст. 287  Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 5 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Так, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження № 57929691 винесена відповідачем 17.12.2018.
Подаючи позовну заяву 25.03.2021 через підсистему "Електронний суд" позивач вказувала, що про існування оскаржуваної постанови їй стало відомо 15.03.2021 після отримання електронного листа приватного виконавця із доданою до нього копією постанови, а отже позовна заява подана в межах 10-денного строку, передбаченого ст. 287  Кодексу адміністративного судочинства України.
У свою чергу, доводи відповідача щодо пропущення ОСОБА_1 строку звернення до суду із даним позовом ґрунтуються на твердженні, що оскаржувану постанову надіслано боржнику рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0209416936150 та отримано безпосередньо ОСОБА_1 24.12.2018.
Втім, дослідивши зазначене повідомленням про вручення поштового відправлення, колегія суддів зазначає, що зі змісту останнього не видається можливим встановити вміст вкладення у відправлення.
Крім того, вказане повідомлення не містить дати направлення поштового відправлення.
У той же час, із матеріалів справи встановлено, що відповідачем у відповідь на заяву позивача від 17.02.2021 на адресу ОСОБА_1 направлено копію постанови від 17.12.2018 про відкриття виконавчого провадження № 57929691, яка отримана 15.03.2021.
За наведених обставин колегія суддів доходить висновку щодо відсутності підстав для висновку щодо отримання позивачем оскаржуваної постанови від 17.12.2018 раніше 15.03.2021.
Також, матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови 28.05.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в межах виконавчого провадження № 57929691.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для висновку щодо недотримання позивачем при зверненні до суду із даним позовом строку, встановленого ч. 1 ст. 287 КАС України.
Отже, доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 по справі № 440/2792/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	І.С. Чалий    Г.Є. Бершов