ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" травня 2021 р.      м.Київ           Справа№ 911/651/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Станіка С.Р.
суддів:            Дикунської С.Я. 
          Тищенко О.В. 

за участю секретаря судового засідання  Салій І.О.
за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 20.05.2021 

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги 
Громадської організації "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ"
на рішення               Господарського суду Київської області
від                       09.09.2020 (повний текст підписано           28.09.2020)
у справі                     №911/651/20 (суддя Сокуренко Л.В.)
за позовом                Громадської організації "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ"
до                               1. Києво-Святошинської районної державної адміністрації, 
                           2. Державного підприємства "Чайка",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - Державне управління справами,
про  визнання недійсним розпорядження та державного акту, 

                                                  ВСТАНОВИВ: 
  
  Короткий зміст позовних вимог   
Громадська організація "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ" звернулася до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Києво-Святошинської районної державної адміністрації та Державного підприємства "ЧАЙКА" про визнання недійсним розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 13.12.2012 № 3493 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Чайка» філії «Лісне» (бригада «Лісне») в адміністративних межах Шпитьківської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області за межами населеного пункту, в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки площею 184,9339 га з кадастровим номером 32224882200:05:006:5051, а також визнання недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 29.12.2012 серії ЯЯ № 383903 на право постійного користування земельною ділянкою площею 184,9339 га з кадастровим номером 32224882200:05:006:5051 в адміністративних межах Шпитьківської сільської ради Києво - Святошинського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий 29.12.2012 Державному підприємству «Чайка». 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що: 
- розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 13.12.2012 № 3493 та Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 29.12.2012 прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки порушують права позивача на орендовану земельну ділянку; 
- що при прийнятті відповідачем 1 розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 13.12.2012 № 3493, а також при видачі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 29.12.2012 відбулось порушення вимог чинного законодавства, оскільки зазначені документи були прийняті на підставі недостовірної інформації, зазначеної в технічній документації; 
- враховуючи наявне накладення земельних ділянок відповідача 2 на земельну ділянку позивача, Громадська організація "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ" вважає, що її права на орендовану земельну ділянку порушені. 

Короткий зміст заперечень  Києво-Святошинської районної державної адміністрації проти позову 
Відповідач-1 заперечуючи проти позову, посилався на те, що в ході проведеної інвентаризації при визначенні площ земель, які лишились у користуванні ДП «Чайка», земельну ділянку, яка є предметом спору згідно рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2020 не було включено до земель ДП «Чайка», як помилково вказує позивач, що підтверджує також розрахунок площі землі, включеної до складу земель ДП «Чайка» на підставі вказаної інвентаризації. Крім того, надана позивачем Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ГО "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ" для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах с.Лісне Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області  - не є належним доказом в підтвердження заявлених позивачем вимог.

Короткий зміст заперечень  Державного підприємства "Чайка" проти позову 
Відповідач-2 заперечуючи проти позову, посилався на те, що накладення земельних ділянок сторін є недоведеними належними та допустимими доказами, а заявлені позивачем вимоги - задоволенню не підлягають. Крім того, надана позивачем Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ГО "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ" для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах с.Лісне Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області  - не є належним доказом в підтвердження заявлених позивачем вимог, оскільки його отримано з порушенням  вимог закону. Крім того, відповідачем-2 було заявлено про застосування до вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України. 

Короткий зміст пояснень Державного управління справами 
Державне управління справами у письмових поясненнях по справі посилалось на те, що: 
- при розробленні Технічної документації щодо інвентаризації земель при здійсненні землеустрою, що перебувають в постійному користуванні ДП «Чайка» філії «Лісне» (бригада «Лісне» на підставі державного акту на право постійного користування землею для ведення сільськогосподарського виробництва в межах Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не враховувалось рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2020 у справі № 271/7-05/351/13/20-09/4, а навпаки, зазначено: «державна реєстрація права власності на земельні ділянки на сьогоднішній день не скасована, не можливо в повному обсязі відновити право постійного користування землею ДП «Чайка» на вищезазначену земельну ділянку»(арк.. 3 Технічної документації земель ДП «Чайка»); 
- спірна земельна ділянка постійно обліковувалась на балансі підприємства ДСП «Чайка» та. відповідно, була про інвентаризована, що також встановлено рішенням Господарського суду Київської області від 12.04.2020 у справі № 271/7-05/351/13/20-09/4; 
- обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог є недоведеними та не підтвердженими жодними доказами. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення 
Рішенням Господарського суду Київської області від 09.09.2020 (повний текст складено 28.09.2020) у справі №911/651/20  у задоволенні позову Громадської організації "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ" до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Державного підприємства "Чайка" про визнання недійсним розпорядження від 13.12.2012 № 3493 та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 29.12.2012 - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що: 
- оскільки судом не встановлено порушень, при складанні технічної документації щодо інвентаризації земель, які перебувають у користуванні відповідача 2, на які посилався позивач, а  також, враховуючи те, що спірне розпорядження відповідачем 1 прийнято в межах наданої йому компетенції та визначеного законом порядку щодо розпорядження землями державної власності, зокрема шляхом прийняття рішення про затвердження технічної документації щодо інвентаризації земельної ділянки з кадастровим номером 32224882200:05:006:5051, і, відповідно на підставі зазначеного розпорядження видано спірний державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 184,9339 га з кадастровим номером 32224882200:05:006:5051, що свідчить про  безпідставність доводів позивача стосовно того, що оскаржуване розпорядження Києво-Святошинської РДА та державний акт серія ЯЯ № 383903 є незаконними та такими, на підставі яких сформовано та зареєстровано земельну ділянку за рахунок належних позивачу на праві оренди земельних ділянок; 
- доводи позивача стосовно накладення земельних ділянок відповідача 2 на земельну ділянку позивача не доведено належними та допустими доказами у справі; 
- обґрунтування Громадської організації "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ" щодо  порушення відповідачами його прав, як землекористувача на орендованій землі, в розрізі ст. ст. 152, 155 Земельного кодексу України, ст. 393 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про оренду землі" - є безпідставними, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з вказаним рішенням, позивач (Громадська організація "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ") 09.10.2020 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №911/651/20 та ухвалити нове рішення, яким  позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а саме: визнати недійсним розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 13.12.2012 № 3493 та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 29.12.2012.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми  процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:  
- позивачем надано виготовлений сертифікованим інженером-геодезистом згідно договору № 7-Л/2020 від 21.02.2020 збірний кадастровий план земельних ділянок позивача, на якому чітко вбачається факт накладення земельної ділянки ДП «Чайка» з кадастровим номером 32224882200:05:006:5051 площею 184,9339 га, на землі позивача; 
- наведений на спростування доказів позивача судом, з посиланням на Пояснювальну записку технічної документації, математичний розрахунок площ земель, не має безпосереднього та прямого доказового значення в даній справі, оскільки навіть при співпадінні всіх площ земель, які вилучені та які залишились у відповідача-2, не виключається можливість невідповідності конфігурації земель, на які відповідачу-2 оформлено право користування на земельні ділянки; 
- сам по собі проведений в Пояснювальній записці розрахунок, на який судом зроблено посилання є помилковим, про що позивачем зазначалось у відповіді на відзив. Зокрема, у Пояснювальній записці вказано, що протягом 2003-2007 років з користування ДП "Чайка" вилучено земель загальною площею 187, 3169 га, хоча при додаванні всіх перелічених далі по тексу площ земель, які вилучалися, (30+50+20+24,4+40+35), отже, загальна площа складає 199, 4 га; 
- відомості, зазначені у наданому в якості доказу позивачем збірному кадастровому плані залишаються не спростованими відповідачами, не містять в собі жодних суперечностей та помилок, оскільки кадастровий план розроблений на підставі аналізу ряду технічних документацій із землеустрою з урахуванням наявних усіх каталогів координат, а тому є допустимим та належним доказом у даній справі; 
- з приводу визначення на збірному кадастровому плані місці розташування меж наданої відповідачу-2 ділянки площею 10 га, яка судом у справі № 271/7-05/351/13/20-09/4/19/14 повернута користувачу, дана площа та її місцезнаходження визначались виключно з метою аби довести, що позивач не претендує на землі, які йому не належать і саме збірний кадастровий план підтверджує, що дані 10 га були передані у власність членам ГО "СТ "ЛІСНЕ ІІ" на підставі рішення Шпитьківської сільської ради №931 від 20.10.2004, тобто ще задовго до того, як судом ці 10 га було  повернуто користувачу 13.03.2013); 
- місцевим господарським судом при вирішення даної справи безпідставно не були враховані, як належні, допустимі та достовірні докази позивача, а позиція та докази відповідачів невірно оцінена, внаслідок чого, прийнято неправильне рішення. 
Також, 27.01.2021 позивачем через канцелярію Північного апеляційного господарського суду подано клопотання про долучення додаткового доказу, а саме: висновок експерта від 25.01.2021 № 646/21-41 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у господарській справі № 911/651/20, виконаний Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз. 
          
Короткий зміст заперечень  Державного підприємства «Чайка» проти доводів апеляційної скарги
01.12.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від  відповідача -2 - Державного підприємства «Чайка» надійшов відзив на апеляційну скаргу (надісланий засобами поштового зв`язку 28.11.2020), який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2  вказував про те, що судом першої інстанції було правильно встановлено, що нумерація поворотних точок на планах земельних ділянок (на яку посилається позивач), доданих до технічної документації щодо інвентаризації ділянки ДП «Чайка» і доданих до технічної документації щодо відведення ділянки позивачу - є відмінними, що не дозволяє достовірно встановити межі земельної ділянки, на яку претендує позивач, що не підтверджує, відповідно, і накладення земельної ділянки позивача на ділянку ДП «Чайка». Крім того, суд першої інстанції відхиляючи заяву відповідача-2 про застосування строку позовної давності, посилався на те, що не встановлено порушень прав та охоронюваних законом інтересів позивача. 
Також, 25.02.2021 від відповідача-2 надійшло заперечення проти долучення нового доказу, поданого позивачем - висновку експерта від 25.01.2021 № 646/21-41 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у господарській справі № 911/651/20, виконаний Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, посилаючись на відсутність обумовлених процесуальним законом підстав для прийняття такого доказу судом апеляційної інстанції. 

Короткий зміст заперечень  Державного управління справами проти доводів апеляційної скарги
02.04.2021 та 20.05.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від  Державного управління справами надійшли  письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких Державне управління справами просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, посилаючись, зокрема  на те, що доводи позивача стосовно накладення земельних ділянок відповідача-2 та позивача - не доведено належними та допустимими доказами у справі, а надані позивачем документи в підтвердження даних тверджень - не є належними доказами, що обґрунтовують підстави звернення до суду в розумінні ст. 76 Господарського процесуального кодексу України. 
Крім того, 22.02.2021 та 02.04.2021 від Державного управління справами надійшло заперечення проти долучення нового доказу, поданого позивачем - висновку експерта від 25.01.2021 № 646/21-41 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у господарській справі № 911/651/20, виконаний Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, посилаючись на відсутність обумовлених процесуальним законом підстав для прийняття такого доказу судом апеляційної інстанції. 

          Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2020, апеляційну скаргу Громадської організації "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ"   передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Станік С.Р., судді: Тищенко О.В., Дикунська С.Я.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/651/20 за апеляційною скаргою Громадської організації "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ" на рішення           Господарського суду Київської області від 09.09.2020, розгляд справи призначено на 10.12.2020. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020 розгляд справи № 911/651/120 за апеляційною скаргою Громадської організації "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ" на рішення           Господарського суду Київської області від 09.09.2020 відкладено на 28.01.2021. 
27.01.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від представника Громадської організації "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ" надійшло клопотання про долучення додаткових доказів, а саме: висновку експерта за результатами проведення судової земельно - технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 25.01.2021 № 646/21-41, виконаний Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз. 
          В судове засідання 28.01.2021 з`явились представники позивача, відповідача 2 та третьої особи. 
В судовому засіданні 28.01.2021 представник позивача підтримав подане клопотання про долучення додаткового доказу на стадії апеляційного провадження. Крім того, повідомив суд апеляційної інстанції про те, що відповідне клопотання з примірником експертного висновку було направлено іншим учасникам справи 27.01.2021 засобами поштового зв`язку.
Представники відповідача-2 та третьої особи в судовому засіданні  надали пояснення. 
Відповідач-1 в судове засідання 28.01.2021 представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
  Суд при здійсненні правосуддя має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.
Згідно з частиною 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.
З метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи, з метою надання учасникам справи можливості висловити свою правову позицію стосовно заявленого позивачем клопотання  про долучення додаткових доказів, а саме: висновку експерта за результатами проведення судової земельно - технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 25.01.2021 № 646/21-41, виконаний Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, враховуючи неявку в судове засідання представників відповідача-1, з метою встановлення у повному обсязі обставин справи, суд дійшов висновку, що розгляд справи підлягає відкладенню. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 розгляд справи № 911/651/120 за апеляційною скаргою Громадської організації "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ" на рішення           Господарського суду Київської області від 09.09.2020 відкладено на 04.03.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2021 оголошено перерву у розгляді справи до 08.04.2021. 
У зв`язку із замінуванням приміщення Північного апеляційного господарського суду, про що складено Акт від 08.04.2021, у зв`язку з чим було проведено евакуацію працівників та відвідувачів суду, а тому судове засідання у справі №911/651/20 за апеляційною скаргою Громадської організації "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ" на рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2020 -  не відбулось. 
Приписами ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Законом України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)",          пункт 4         розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:
"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України,         пункту 3        розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Закон України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" набрав чинності 17.07.2020. 
У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд справи підлягає здійсненню у розумний строк з огляду на ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11, пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень  ГПК України.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2021 справу №911/651/20 за апеляційною скаргою Громадської організації "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ" на рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2020 призначено до розгляду в судовому засіданні 20.05.2021. 

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
          В судове засідання 20.05.2021 з`явились представники позивача (скаржника) - Громадської організації "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ", відповідача-2 - Державного підприємства "Чайка", а також представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - Державного управління справами. 
          Відповідач-2 (Києво-Святошинська районна державна адміністрація) в судове засідання 20.05.2021 своїх представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
          В судове засідання 20.05.2021 з`явився представник позивача (скаржника) - Громадської організації "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ", який підтримав доводи апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та постановити в апеляційному порядку нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
          Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки відповідач-1 про дату та місце розгляду справи повідомлявся  належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представників відповідача-1. 
          Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, а тому суд апеляційної інстанції  дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи - відсутні. 
          Представник позивача (скаржника) - Громадської організації "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ" в судовому засіданні 20.05.2021 підтримав доводи апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та постановити в апеляційному порядку нове рішення, яким позов задовольнити повністю,а  саме: визнати недійсним розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 13.12.2012 № 3493 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Чайка» філії «Лісне» (бригада «Лісне») в адміністративних межах Шпитьківської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області за межами населеного пункту, в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки площею 184,9339 га з кадастровим номером 32224882200:05:006:5051, а також визнання недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 29.12.2012 серії ЯЯ № 383903 на право постійного користування земельною ділянкою площею 184,9339 га з кадастровим номером 32224882200:05:006:5051 в адміністративних межах Шпитьківської сільської ради Києво - Святошинського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий 29.12.2012 Державному підприємству «Чайка». 
Представник відповідача-2 - Державного підприємства «Чайка» в судовому засіданні 20.05.2021 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення   суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.             
Представник Державного управління справами в судовому засіданні 20.05.2021 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення   суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.             

          Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 11.11.2002 Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області було видано Державному сільськогосподарському підприємству „Чайка" філія „Лісне" бригада „Лісне" Державний акт на право постійного користування землею площею 423, 26 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована у Києво-Святошинського району Київської області.
Листом № 16/03-57-129 від 01.04.2004 Державне сільськогосподарське підприємство „Чайка" надало згоду на вилучення з користування філії „Лісне" земельної ділянки площею 50, 00 га в адміністравтиних межах Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.
Розпорядженням № 132 від 05.04.2004 „Про передачу до земель запасу Шпитьківської сільської ради земельної ділянки Державного сільськогосподарського підприємства „Чайка" філія „Лісне" бригада „Лісне" Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, враховуючи згоду землекористувача Державного сільськогосподарського підприємства „Чайка" - лист від 01.04.2004 № 16/03-57-129, вилучено із земель Державного сільськогосподарського підприємства „Чайка" філія „Лісне" бригада „Лісне" земельну ділянку загальною площею 50, 0 га, в адміністративних межах Шпитьківської сільської ради, та передано зазначену земельну ділянку до земель запасу Шпитьківської сільської ради.
Рішенням № 183-14-24 від 27.04.2004 Київської обласної ради затверджено межі окремих населених пунктів Київської області, у тому числі с. Шпитьки загальною площею 592, 0 га згідно проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж населених пунктів, розробленого ДП „Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою".
Рішенням № 847 від 08.07.2004 Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області погоджено Громадській організації „Об`єднання громадян „Лісне ІІ" місце розташування земельної ділянки під розміщення житлового будівництва орієнтовною площею 60, 0 га в межах с. Лісне Києво-Святошинського району Київської області, надано згоду на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 60, 0 га в оренду Громадській організації „Об`єднання громадян „Лісне ІІ" під розміщення житлового будівництва в межах с. Лісне Києво-Святошинського району Київської області.
Листом № 16/03-57-308 від 10.09.2004 Державного сільськогосподарського підприємства „Чайка" погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в довгострокове користування на умовах оренди (49 років) для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд площею 10, 0000 га за рахунок земель Державного сільськогосподарського підприємства „Чайка" в межах Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.
Рішенням № 895 від 16.09.2004 Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області погоджено проект землеустрою щодо відведення Громадській організації „Об`єднання громадян „Лісне ІІ" земельної ділянки площею 59, 9317 га, з яких 49, 9317 га за рахунок земель запасу сільської ради та 10, 0 га за рахунок земель Державного сільськогосподарського підприємства „Чайка", та надано цю ділянку в оренду строком на                        49 років для будівництва житлових будинків.
05.10.2004, на підставі вищевказаного рішення № 895 від 16.09.2004 Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, між Шпитьківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області та Громадською організацією „Об`єднання громадян „Лісне ІІ" було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно умов якого Шпитьківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області було надано, а Громадською організацією „Об`єднання громадян „Лісне ІІ" було прийнято у строкове платне користування земельну ділянку (цільове призначення -будівництво та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд членами Громадської організації „Об`єднання громадян „Лісне ІІ") загальною площею 59, 9317 га, з яких 49, 9317 га за рахунок земель запасу сільської ради та 10, 0 га за рахунок земель Державного сільськогосподарського підприємства „Чайка", розташовану на території Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, в межах села Лісне, терміном на 49 років, який було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Апишковою З. І. та зареєстровано в реєстрі за № 6169.
В подальшому, рішенням № 931 від 20.10.2004 Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки 129 членам Громадської організації „Об`єднання громадян „Лісне ІІ" під будівництво та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд в межах с. Лісне Києво-Святошинського району Київської області, вирішено передати земельні ділянки у власність та видати державні акти на право власності на земельні ділянки 129 членам Громадської організації „Об`єднання громадян „Лісне ІІ" під будівництво та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд в межах с. Лісне Києво-Святошинського району Київської області загальною площею 30, 93 га.
Рішенням б/н від 27.04.2005 Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області скасовано рішення № 847 від 08.07.2004 р. Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та рішення № 895 від 16.09.2004 Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, вирішено земельну ділянку площею 50 га передати до земель запасу Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, а земельну ділянку площею 10 га погоджено для надання в оренду ДСП „Чайка" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
26.08.2005 Заступником Прокурора Київської області було внесено протест № 07/8-1168вих від 26.08.2005 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області на розпорядження № 132 від 05.04.2004 „Про передачу до земель запасу Шпитьківської сільської ради земельної ділянки Державного сільськогосподарського підприємства „Чайка" філія „Лісне" бригада „Лісне" Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області із вимогою про його скасування.
Розпорядженням № 412 від 13.09.2005 Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області скасовано розпорядженням № 132 від 05.04.2004 „Про передачу до земель запасу Шпитьківської сільської ради земельної ділянки Державного сільськогосподарського підприємства „Чайка" філія „Лісне" бригада „Лісне" Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області.
Вважаючи, що розпорядження № 132 від 05.04.2004 Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, рішення № 847 від 08.07.2004 Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, рішення № 895 від 16.09.2004 Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області були прийняті та, на їх підставі договір оренди земельної ділянки від 05.10.2004, укладений між Шпитьківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області та ГО „Об`єднання громадян „Лісне ІІ" були прийняті та укладені всупереч положенням Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України „Про оренду землі", іншим нормативно-правовим актам, у  зв`язку із порушенням підстав та процедури вилучення у Державного сільськогосподарського підприємства „Чайка" філія „Лісне" бригада „Лісне" Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області спірної земельної ділянки, площею 50 га прокурор Київської області в інтересах держави в особі Державного управління справами, ДСП „Чайка" у 2005 році звернувся в Господарський суд Київської області із адміністративним позовом до ГО „Об`єднання громадян „Лісне ІІ", Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання недійсними розпорядження № 132 від 05.04.2004 р. Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, рішення № 847 від 08.07.2004 р. Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, рішення № 895 від 16.09.2004 Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, договору оренди земельної ділянки від 05.10.2004 р., укладеного між Шпитьківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області та ГО „Об`єднання громадян „Лісне ІІ", застосування наслідків недійсності договору, а саме зобов`язання повернути у володіння ДСП „Чайка" земельної ділянки загальною площею 59, 9317 га.
Справа переглядалась неодноразово. 
Рішенням Господарського суду Київської області від 01.08.2012 у справі № 271/7-05/351/13/20-09/4/19/14 було відмовлено в задоволенні позовних вимог повністю. 
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2013  у справі 271/7-05/351/13/20-09/4/19/14 апеляційну скаргу Заступника прокурора Київської області задоволено частково. Рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2012 у справі №271/7-05/351/13/20-09/4/19/14 скасовано частково, викладено його резолютивну частину в наступній редакції:            „Позов задовольнити частково. Визнати недійсним рішення Шпитьківської сільської ради №847 від 08.07.2004р. в частині погодження Громадській організації „Об`єднання громадян „Лісне ІІ" місця розташування земельної ділянки під розміщення житлового будівництва орієнтовною площею 10,0 га, яка знаходилась в постійному користуванні Державного підприємства „Чайка", в межах с. Лісне Києво-Святошинського району Київської області та надання згоди на складання проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки площею 10,0 га в оренду Громадській організації „Об`єднання громадян „Лісне ІІ" під розміщення житлового будівництва в межах с. Лісне Києво-Святошинського району Київської області.Визнати недійсним рішення Шпитьківської сільської ради №895 від 16.09.2004р. в частині погодження проекту землеустрою щодо відведення Громадській організації „Об`єднання громадян „Лісне ІІ" земельної ділянки площею 10,0 га за рахунок земель Державного підприємства „Чайка" та надання цієї ділянки в оренду на 49 років для будівництва житлових будинків. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 05.10.2004р., укладений між Шпитьківською сільською радою та Громадською організацією „Об`єднання громадян „Лісне ІІ", в частині надання в оренду земельної ділянки площею 10,0 га в межах Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за рахунок земель Державного підприємства „Чайка". Зобов`язати Громадську організацію „Об`єднання громадян „Лісне ІІ" повернути Державному підприємству „Чайка" земельну ділянку площею 10,0 га в межах Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.            В іншій частині в позові відмовити.".
Зазначена постанова Київського апеляційного господарського суду була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 23.07.2013 у справі  № 271/7-05/351/13/20-09/4/19/14, а касаційна скарга заступника прокурора Київської області - залишена без задоволення.
Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п.2.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції". 
Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013р. по справі №5020-660/2012 та від 06.03.2014р. по справі №910/11595/13. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з правильними висновками суду першої інстанції про те, що постанова Київського апеляційного господарського суду  від 13.03.2013  у справі 271/7-05/351/13/20-09/4/19/14 та постанова Вищого господарського суду України від 23.07.2013 у справі № 271/7-05/351/13/20-09/4/19/14, які набрали законної сили, мають преюдиціальне значення, а встановлені ними факти повторного доведення не потребують.
Як зазначав позивач, враховуючи те, що частина орендованої позивачем земельної ділянки була передана у власність громадянам - членам ГО "ОГ Лісне ІІ", тому у користуванні позивача залишилась земельна ділянка площею 29,0017 га. Водночас, зміни  в договір оренди - не вносились.
З метою приведення у відповідність площі орендованої земельної ділянки та реєстрації останньої у Державному земельному кадастрі, позивачем 04.02.2020 замовлено виконання робіт по розробці технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), про що укладено договір № 4-Л/2020 на створення (передачу) науково-технічної документації з ТОВ "КАДАСТР Ф".
Під час виконання робіт з виготовлення даної технічної документації, кадастровим реєстратором Відділу у Києво-Святошинському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області відмовлено позивачу у реєстрації земельних ділянок площами 15,573 га та 5,2543 га у Державному земельному кадастрі у зв`язку із перетином із земельною ділянкою з кадастровим номером 3222488200:05:006:5051 на 100 % (Рішення № № РВ-3202285442020 та РВ-3202285562020, копії яких долучено до матеріалів справи).
Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 13.12.2012 № 3493 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки з кадастровим номером 3222488200:05:006:5051 площею 184,9339 га, яка знаходиться в адміністративних межах Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за межами населеного пункту. 
За наслідками розроблення вищевказаної документації та її затвердження, 29.12.2012 ДП "Чайка" року видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 184,9339 га з кадастровим номером 3222488200:05:006:5051 (серія ЯЯ№ 383903) і на даний час вона перебуває в постійному користуванні ДП "Чайка" філії "Лісне" (бригада "Лісне").  
Позивач посилався на те, що вищенаведена технічна документація була складена (згідно пояснювальної записки) з урахуванням рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2010 року у справі № 271/7-05/351/13/20-09/4, яким визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 05.10.2004 року. При цьому, Громадська організація "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ" зазначає, що зазначене судове рішення не було остаточним та не набрало законної сили на момент розроблення документації та її затвердження і у розробника цієї документації та у Києво-Святошинської районної державної адміністрації не було жодних правових підстав враховувати дане судове рішення під час її розроблення та затвердження. Остаточне рішення у справі № 271/7-05/351/13/20-09/4 було прийнято Вищим господарським судом України 23.07.2013, яким було залишено без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2013 року, якою договір оренди земельної ділянки позивача від 05.10.2004 року визнано недійсним тільки в частині надання в оренду земельної ділянки площею 10 га в межах Шпитьківської сільської ради за рахунок земель ДП "Чайка".
З урахуванням наведеного, позивач зазначав, що в документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні ДП "Чайка", безпідставно враховано, як юридичний факт - визнання недійсним договору оренди від 05.10.2004 року, що в свою чергу, на думку позивача, призвело до безпідставного включення частини земель, які належать позивачу на праві оренди згідно договору від 05.10.2004 року, до земель ДП "Чайка".
В свою чергу, позивачем замовлено у ТОВ "КАДАСТР Ф", та останнім виготовлено збірний кадастровий план земельних ділянок позивача та ДП "Чайка", а також складено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ГО "ОГ "Лісне ІІ".
Як стверджував позивач  позові, згідно цього плану, вбачається факт накладання земельної ділянки ДП "Чайка" з кадастровим номером 3222488200:05:006:5051 площею 184,9339 га, на землі позивача. Разом із тим, позивачем повідомлено суд, що останній ніколи не відмовлявся від орендованої земельної ділянки та остання ніколи не вилучалась у нього.
Враховуючи всі вищенаведені обставини у сукупності, Громадська організація "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ" в обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що спірне розпорядження від 13.12.2012 № 3493 та Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 29.12.2012 порушують права позивача на орендовану земельну ділянку, у зв`язку із чим є такими,  що прийняті з порушенням вимог ст. ст. 116, 149 Земельного кодексу України. 
Зазначені обставини стали підставою звернення Громадської організації "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ" з даним позовом до суду до Києво-Святошинської районної державної адміністрації та Державного підприємства "ЧАЙКА" про визнання недійсним розпорядження від 13.12.2012 № 3493 та Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 29.12.2012. 

          Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків. 
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно ч.1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).
Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст.21 Цивільного кодексу України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 12 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно із ст. ст. 13, 41 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника, зокрема, на землю здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Частинами 1.2 ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.  Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.
Частиною 2        ст. 84 Земельного кодексу України             передбачено, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.        152, ч. 1 ст.         155 Земельного кодексу України,  власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Приписами         ст. 393 Цивільного кодексу України         визначено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №912/1705/17, рішення органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.
Так, згідно статей 17, ч.ч. 1, 2, 4, 6 ст. 791 Земельного кодексу України,        до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок, як об`єкта цивільних прав, здійснюється, у тому числі, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.
Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Відповідно до приписів ст. ст.         1,        30,         56 Закону України "Про землеустрій", документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.
Погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому            Земельним кодексом України, цим Законом.
Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає, зокрема, згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об`єднання земельних ділянок користувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній).
Приписами ч. 12        ст. 186 Земельного кодексу України         унормовано, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок затверджується замовником.
З аналізу вищевказаних нормативних приписів слідує, що рішення органу державної влади про надання дозволу/про розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є лише підставою для проведення робіт із землеустрою та не свідчить про фактичний поділ земельної ділянки і формування нових земель, як об`єктів цивільних прав, та/або про надання їх у користування (оренду) третім особам чи припинення права користування відповідною землею, тоді як ані вказане рішення, ані відповідна землевпорядна документація не визначені законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом, спрямованим на набуття, зміну або припинення прав та обов`язків сторін у правовідносинах.
Тобто, процес формування та створення нової земельної ділянки є стадійним, а рішення власника землі, в даному випадку - держави в особі державної адміністрації, про розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки не є правовстановлюючим актом і не засвідчує обставин її фактичного поділу та формування, як об`єкта цивільних прав і, відповідно, не означає прийняття позитивного рішення про подальше використання такої землі та/або розпорядження нею стосовно невизначеного кола осіб.
Відповідно до ч. 5        ст. 122 Земельного кодексу України            - обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Частиною 1 ст.41 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.
Частиною 3 ст.43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" унормовано, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.
Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.
Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову (п.2 Роз`яснення №02-5/35 від 26.01.2000р. Президії Вищого арбітражного суду України  "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів").
Як підтверджується наявними матеріалами справи, в обґрунтування незаконності прийняття Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Розпорядження № 3493 від 13.12.2012 про затвердження технічної документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки з кадастровим номером 3222488200:05:006:5051 площею 184,9339 га, яка знаходиться в адміністративних межах Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за межами населеного пункту, позивачем наголоується на тому, що вищенаведена технічна документація була складена з безпідставним врахуванням юридичного факту, а саме: визнання недійсним договору оренди від 05.10.2004 року, відповідно до умов якого Шпитьківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області було передано позивачу у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 59, 9317 га, з яких 49, 9317 га за рахунок земель запасу сільської ради та 10, 0 га за рахунок земель відповідача 2, розташовану на території Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, в межах села Лісне, терміном на 49 років (справа № 271/7-05/351/13/20-09/4).
Хоча, за твердженнями позивача, станом, як на дату складання технічної документації, так і на дату прийняття відповідачем 1 спірного розпорядження, остаточного рішення у справі № 271/7-05/351/13/20-09/4,  ще не було ухвалено.  
При цьому, належним обґрунтуванням обставин безпідставного врахування визнання договору оренди недійсним при складанні технічної документації відповідача 2, позивач вважає, що останню складено з урахуванням рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2010 у справі № 271/7-05/351/13/20-09/4, відомості про що занесено до пояснювальної записки  Технічної документації.
Зазначені обставини були встановлені позивачем при отриманні від Головного управління  Держгеокадастру у Київській області відповіді на адвокатський запит разом із копіями документації із землеустрою та акту на право постійного користування земельною ділянкою. 
Таким чином, розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 13.12.2012 № 3493 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки з кадастровим номером 3222488200:05:006:5051 площею 184,9339 га, яка знаходиться в адміністративних межах Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за межами населеного пункту. 
За наслідками розроблення вищевказаної документації та її затвердження, 29.12.2012 ДП "Чайка" року видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 184,9339 га з кадастровим номером 3222488200:05:006:5051 (серія ЯЯ№ 383903) і на даний час вказана земельна ділянка перебуває в постійному користуванні ДП "Чайка" філії "Лісне" (бригада "Лісне").  
Одночасно, позивач стверджував, що вищенаведена технічна документація була складена (згідно пояснювальної записки) з урахуванням рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2010 року у справі № 271/7-05/351/13/20-09/4, яким визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 05.10.2004 року. При цьому, Громадська організація "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ" зазначає, що зазначене судове рішення не було остаточним та не набрало законної сили на момент розроблення документації та її затвердження і у розробника цієї документації та у Києво-Святошинської районної державної адміністрації не було жодних правових підстав враховувати дане судове рішення для її розроблення та затвердження. Остаточне рішення у справі № 271/7-05/351/13/20-09/4, на його думку, було прийнято Вищим господарським судом України 23.07.2013, яким було залишено без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2013, якою договір оренди земельної ділянки позивача від 05.10.2004 визнано недійсним в частині надання в оренду земельної ділянки площею 10 га в межах Шпитьківської сільської ради за рахунок земель ДП "Чайка".
З урахуванням наведеного, позивач вважає, що в документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки яка перебуває в постійному користуванні ДП "Чайка", безпідставно враховано, як юридичний факт - визнання недійсним договору оренди від 05.10.2004, що в свою чергу, на думку позивача, призвело до безпідставного включення частини земель, які належать позивачу на праві оренди згідно договору від 05.10.2004, до земель ДП "Чайка".
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно        з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно         з ст. 77 Господарського процесуального кодексу України,            обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Дослідивши надані докази у справі,  перевіривши обставини, на які сторони посилаються в обгрунтування своїх вимог та заперечень, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків. 
Згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003655, виданим ДП "Чайка" на підставі розпорядження Києво-Святошинської райдержадміністрації № 277 від 07.08.2002р. (копії наявні в матеріалах справи), ДП "Чайка" (філія "Лісне") отримало на праві постійного користування землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 423, 26 га в межах Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району.
Протягом 2003 - 2007 років рішеннями Шпитьківської сільради і розпорядженнями Києво- Святошинської райдержадміністрації, із користування ДП "Чайка"- (філія "Лісне") було вилучено шість земельних ділянок.
Серед вказаних земельних ділянок - ділянка площею 50 га, вилучена на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 132 від 05.04.2004 та передана до земель запасу Шпитьківської сільської ради Києва - Святошинського району.
В подальшому, 08.07.2004 Шпитьківською сільрадою було ухвалено рішення № 847 „Про погодження місця розташування об`єкту та надання згоди на складання проекту землеустрою якіїм вирішено погодити ГО "Лісне II" місце розташування об`єкту під розміщення житлового будівництва на земельній ділянці орієнтовною площею 60,0 га в межах села Лісне Києво- Свлтошинського району Київської області, а також надати згоду на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 60,0 га в оренду ГО "Лісне II" під розміщення житлового будівництва в межах села Лісне Києво-Святошинського району Київської області.
Після цього, 16.09.2004 Шпитьківською сільрадою було ухвалено рішення № 895 "Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ГО "Лісне II" для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд на території Шпитьківської сільської ради", яким вирішено погодити проект землеустрою щодо відведення ГО "Лісне II" в користування на умовах оренди терміном на 49 років для будівництва та обслуговування жилих будинків на території Шпитівської сільської ради земельної ділянки площею 59,9317 га, з них 49,9317 га за рахунок земель запасу Шпитівської сільської ради та 10,0 га за рахунок земель ДП „Чайка". Також, вирішено надати ГО "Лісне II" в оренду строком на 49 років згадану земельну ділянку, про що укладено договір оренди земельної ділянки від і 05.10.2004.
В подальшому, рішення Шпитьківської сільради № 847 і № 895, а також договір оренди згаданої земельної ділянки були оскаржені прокурором Київської області до Господарського суду Київської області (судова справа № 271/7-05/351/13/20-09/4/19/14).
Дана справа переглядалась судами неодноразово.
Остаточним судовим рішенням у даній справі є постанова Вищого господарського суду від 23 липня 2013 року, якою залишено в силі постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2013, якою визнано недійсним рішення Шпитьківської сільради № 847 і № 895, з договором оренди відповідної земельної ділянки в частині відведення ГО "Лісне II" земельної ділянки орієнтовною площею 10,0 га, яка знаходилась в постійному користуванні Державного підприємства „Чайка". Також зобов`язано ГО „Лісне II" повернути ДП „Чайка" земельну ділянку площею 10,0 га в межах Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.
24.03.2011 ДП "Київський науково-дослідний та проектний інститут земелустрою" було виготовлено технічну документацію щодо інвентаризації земель при здійсненні землеустрою що перебувають в постійному користуванні ДП "Чайка" філії "Лісне" (бригада "Лісне") на підставі державного акту на право постійного користування землею для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.
За результатами даної інвентаризації встановлено, що у користуванні ДП "Чайка", станом на час інвентаризації залишились землі загальною площею 229, 9876 га із 423, 26 га. 
Суд апеляційної інстанції дослідивши розділ технічної інвентаризація "Пояснювальна записка", встановив наступне.
Як вбачається із аб. 2 першої сторінки Пояснювальної записки, підставою для складання технічної документації визначено наступні документи: 
- рішення Шпитьківської сільської ради 8 сесії 24 скликання № 260 від 22.05.2006; 
- розпорядження Києво-Святошинськогої районної державної адміністрації Київської області № 132 від 05.04.2004; 
- рішення Шпитьківської сільської ради 24 сесії 4 скликання № 1425від 23.12.2005; 
- розпорядження Києво-Святошинськогої районної державної адміністрації Київської області № 292 від 10.05.2007; 
- розпорядження Києво-Святошинськогої районної державної адміністрації Київської області № 583 від 10.09.2007; 
- розпорядження Києво-Святошинськогої районної державної адміністрації Київської області № 1595 від 12.11.2009.
Також, абзацом 4 першої сторінки Пояснювальної записки встановлено, що на протязі 2003-2007 років з користування ДП "Чайка" філія "Лісне" (бригада "Лісне") було вилучено земельні ділянки, загальною площею - 187,3169 га. І далі, йде перелік документів, на підставі яких було здійснено таке вилучення.
Окрім вищенаведених рішень та розпоряджень, інженером наведено і рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2010 у справі № 271/7-05/351/13/20-09/4/19/14. Також зазначено, що відповідачу передано 59,9317 га, але враховуючи розроблений генплан та отримані державні акти на право власності на земельні ділянки громадянами України на загальну площу 37,9169 га, неможливо в повному обсязі відновити право постійного користування землею ДП "Чайка" філія "Лісне" (бригада "Лісне").
При цьому, розділ, в якому наведено у переліку зазначене рішення, становить перелік документів, на підставі яких у відповідача 2 були вилучені земельні ділянки, що, в свою чергу, спростовує твердження позивача щодо врахування інженером зазначеного рішення при здійсненні інвентаризації земель відповідача 2. 
Крім того,  суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при здійсненні арифметичного складання загальних площ вилучених земель у відповідача 2, а також, ймовірному врахуванні інженером рішення суду, відповідно до якого, до відповідача мало бути повернено 59,9317 га, розмір земель, які мали б залишитися у відповідача 2, був би значно більший ніж зазначено у технічній документації.
При цьому, земельною інвентаризацією встановлено, що, станом на 24.03.2011 в постійному користуванні відповідача 2 залишилися землі для ведення сільськогосподарського виробництва в межах Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області загальною площею 229,9876 га.
Отже, з урахуванням вищенаведеного у сукупності, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи не знайшов підтвердження викладених позивачем у позові та апеляційній скарзі  обставин щодо незаконного врахування рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2010 у справі № 271/7-05/351/13/20-09/4/19/14 при виготовленні технічної документації щодо інвентаризації земель, які перебувають у користуванні відповідача 2, і вказані доводи позивача не підтверджені належними та допустимими доказами в  розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального  кодексу України.
Крім того,  суд апеляційної враховує наступне. 
Як підтверджується наявними матеріалами справи, постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2013, яку залишено без змін  постановою Вищого господарського суду від 23.07.2013, було визнано недійсним рішення Шпитьківської сільради № 847 і № 895, з договором оренди відповідної земельної ділянки в частині відведення ГО "Лісне II" земельної ділянки орієнтовною площею 10,0 га, яка знаходилась в постійному користуванні Державного підприємства „Чайка". Також, зобов`язано ГО „Лісне II" повернути ДП „Чайка" земельну ділянку площею 10,0 га в межах Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.
При цьому, також, в акті погодження межі земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків ГО "ОГ Лісне ІІ" для обслуговування жилих будинків та господарських будівель та споруд, копія якого наявна у матеріалах справи, не зазначено в якій кількості було передано позивачу межові знаки. Зазначене не спростовано позивачем наявними матеріалами справи.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ні під час відведення ГО "ОГ Лісне II" земельної ділянки площею 59,9317 га, ні під час розгляду судової справи № 271/7-05/351/13/20-09/4/19/14, не було визначено фактичне розташування на місцевості меж належної відповідачу 2 ділянки площею 10 га. Також, після набрання законної сили рішенням суду у даній справі, зміни у відповідну технічну документацію для відокремлення 10 га, внесені не були.
Одночасно, позивачем було надано до матеріалів справи в якості доказу, виготовлені на замовлення останнього Товариством з обмеженою відповідальністю "Кадастр Ф", Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ГО "Об`єднання громадян "Лісне ІІ", а також збірний кадастровий план. 
Відповідачі  заперечували проти вказаних доказів, з огляду на відсутність у позивача правових підстав для її замовлення та складання. 
Стосовно вказаних доказів, суд апеляційної інстанції встановив наступне. 
Частиною 7 ст. 55 Закону України "Про землеустрій" зазначено, що у разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).
В п. 14 ст. 186 Земельного кодексу України визначено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності;власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.З огляду на те, що з 2004 року позивач має речове право на земельну ділянку, тому немає необхідності на підставі технічної документації здійснювати передачу спірних земельних ділянок І комунальної власності позивачу у користування, відповідно і отримання дозволу не вимагається.
При цьому, з огляду на наявність у позивача укладеного договору оренди земельної ділянки від 5 жовтня 2004 року, при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ГО ОГ "Лісне ІІ", вказана документація була отримана   Громадською організацією "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ"  на підставі здійсненого замовлення по договору. Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що  при вирішенні спору надається саме оцінка вказаному документу, як доказу, і при розгляді справи в апеляційному порядку, оцінивши вказаний доказ в сукупності з встановленими обставинами справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказаний доказ не є належним та допустимими  в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України саме в підтвердження обставин, на які позивач посилається в обгрунтування позовних вимог. 
У зв`язку з наведеним, доводи скаржника стосовно того, що при вирішення даної справи безпідставно не були враховані, як належні, допустимі та достовірні докази позивача - судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані. 
З урахуванням наведених обставин, а також наявних доказів у справі, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в натурі місцезнаходження земельної ділянки орієнтовною площею 10,0 га, яка знаходиться в постійному користуванні Державного підприємства „Чайка" на момент розгляду справи - не встановлено, і, на підставі чого, при складанні ТОВ "Кадастр Ф" зведеного кадастрового плану її було виокремлено, - обґрунтованих доводів не наведено. З матеріалів справи протилежне не вбачається.
При цьому, як вірно з`ясовано судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції,  нумерація поворотних точок на планах земельних ділянок, доданих до технічної документації щодо інвентаризації ділянки ДП "Чайка" і доданих до технічної документації щодо відведення земельної ділянки позивачу - є відмінними, що не дозволяє достовірно встановити межі земельної ділянки, на яку претендує позивач, що, в свою чергу, позбавляє суд можливості, встановити та підтвердити накладення земельної ділянки позивача на земельну ділянку ДП "Чайка", з урахуванням зокрема,  приписів ст. 14 Господарського процесуального кодексу України. 
Також, при дослідженні збірного кадастрового плану, виготовленого ТОВ "Кадастр Ф", судом першої інстанції вірно встановлено, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що на ділянці, відміченій як "ділянка площею 10 га в частині якої визнано недійсним договір оренди № 6169 від 05.10.2004 згідно рішення суду", зареєстровані ділянки третіх осіб на праві приватної власності з цільовим призначенням: "02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) для будівництва та обслуговуванні житлового будинку, господарських будівель і споруд". Отже, вся вказана площа на 100% розподілена між третіми особами, і відповідачу 2  - не належить.
Одночасно, суд апеляційної інстанції встановив, що станом на момент розгляду справи судом першої інстанції, учасники справи наявним правом, визначеним ст. 99 Господарського процесуального кодексу України щодо заявлення клопотання про призначення у справі судової земельної експертизи з метою дійсного встановлення меж та координат ймовірного накладення на спірну земельну ділянку, - не скористались і зазначеного клопотання, під час розгляду судом справи, не подавали у визначеному процесуальним законом порядку.
При цьому, 27.01.2021 позивачем через канцелярію Північного апеляційного господарського суду подано клопотання про долучення додаткового доказу, а саме: висновок експерта від 25.01.2021 № 646/21-41 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у господарській справі № 911/651/20, виконаний Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз. 
При цьому, відповідачем-2 та Державним управлінням справами (третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів) надано заперечення проти долучення нового доказу, поданого позивачем - висновку експерта від 25.01.2021 № 646/21-41 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у господарській справі № 911/651/20, виконаного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, посилаючись на відсутність обумовлених процесуальним законом підстав для прийняття такого доказу судом апеляційної інстанції. 
Дослідивши наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанці, керуючись ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку, що наданий скаржником на стадії апеляційного розгляду справи висновок експерта від 25.01.2021 № 646/21-41 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у господарській справі № 911/651/20 - не приймається в якості доказу під час розгляду даної справи на стадії апеляційного розгляду, оскільки  доводи, наведені скаржником в обгрунтування підстав неможливості  подання вказаного доказу (як на стадії розгляду справи судом першої інстанції, так і на стадії апеляційного розгляду справи)  - визнаються судом апеляційної інстанції такими, що не свідчать про винятковість даного випадку, а скаржником не наведено обґрунтованих доводів щодо неможливості подання таких доказів суду першої інстанції на відповідній стадії судового процесу з дотриманням процесуального строку та порядку, обумовленого ст. 80 Господарського процесуального кодексу України. 
При цьому, вказаний додатковий доказ - висновок експерта від 25.01.2021 № 646/21-41 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у господарській справі № 911/651/20 - виник як документ, вже після ухвалення оскаржуваного рішення, тобто зазначений висновок, як доказ, взагалі не існував на момент розгляду спору по суті судом першої інстанції та ухваленян оскаржуваного рішення. 
Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.  
Правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15, від 11.09.2019 у справі № 922/393/18.
Відповідно до    статті 55 Конституції України, ст.ст.   15,16 Цивільного кодексу України            кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог  ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно  ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду  на наведене вище у сукупності, оскільки як судом першої інстанції за наслідками розгляду справи, так і судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи  не встановлено порушень, при складанні технічної документації щодо інвентаризації земель, які перебувають у користуванні відповідача 2, на які посилався позивач, а  також, враховуючи те, що спірне розпорядження відповідачем 1 прийнято в межах наданої законом компетенції та визначеного законом порядку щодо розпорядження землями державної власності, зокрема шляхом прийняття рішення про затвердження технічної документації щодо інвентаризації земельної ділянки з кадастровим номером 32224882200:05:006:5051, і, відповідно, на підставі зазначеного розпорядження видано спірний державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 184,9339 га з кадастровим номером 32224882200:05:006:5051, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність, необґрунтованість та недоведеність доводів позивача стосовно того, що оскаржуване розпорядження Києво-Святошинської РДА та державний акт серія ЯЯ № 383903, є незаконними та такими, на підставі яких сформовано та зареєстровано земельну ділянку за рахунок земельних ділянок, належних позивачу на праві оренди. Вказані доводи скаржника в апеляційній скарзі спростовано також і за наслідками апеляційного розгляду справи, в сукупності з наявними у справі доказами та встановленими вище обставинами, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність обумовлених законом підстав для визнання недійсними оскаржуваного розпорядження та державного акту. 
Крім того, доводи скаржника стосовно того, що ним належними доказами було підтверджено факт накладення земельних ділянок відповідача-2 на земельну ділянку позивача - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки за наслідками апеляційного розгляду справи встановлено, що скаржником не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 14, 76-79, 80, 269 Господарського процесуального кодексу України ні станом на момент розгляду справи судом першої інстанції, ні станом на момент  апеляційного розгляду справи як наявність вказаного факту, так не доведено наявність належних доказів  у підтвердження даного факту.
Доводи скаржника про наявність обставин порушення відповідачами його прав, як землекористувача на орендованій землі, в розрізі ст. ст. 152, 155 Земельного кодексу України, ст. 393 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про оренду землі" - є необгрунтованими, безпідставними та такими, що не були доведені позивачем належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 13.12.2012 № 3493 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Чайка» філії «Лісне» (бригада «Лісне») в адміністративних межах Шпитьківської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області за межами населеного пункту, в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки площею 184,9339 га з кадастровим номером 32224882200:05:006:5051, а також вимоги про визнання недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 29.12.2012 серії ЯЯ № 383903 на право постійного користування земельною ділянкою площею 184,9339 га з кадастровим номером 32224882200:05:006:5051 в адміністративних межах Шпитьківської сільської ради Києво - Святошинського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий 29.12.2012 Державному підприємству «Чайка», - задоволенню не підлягають. 
Крім того, твердження відповідача 2 про сплив строків позовної давності, обгрунтовано не взято судом першої інстанції до уваги, з огляду на наявність самостійних підстав для відмови в позові та враховуючи, що за змістом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.  
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що  учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що  доводи скаржника  викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у  зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги. 
  
Розподіл судових витрат
Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на  скаржника. 

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

                                                  ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадської організації "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ" на рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2020 у справі № 911/651/20 -  залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2020 у справі № 911/651/20- залишити без змін. 
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Громадською організацією "Об`єднання громадян "ЛІСНЕ ІІ".
4. Матеріали справи  № 911/651/20  повернути до Господарського суду Київської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Дата підписання повного тексту постанови: 24.05.2021.

Головуючий суддя                                                                      С.Р. Станік 

Судді                                                                                С.Я. Дикунська

                                                                                О.В. Тищенко