КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
20 травня 2021 року                                                                                   м. Київ
 
Унікальний номер справи № 760/386/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3725/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого  -  Левенця Б.Б.,
     суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,
     за участю секретаря судового засідання - Гребнєва Є.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року та додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року, ухвалені під головуванням судді Шереметьєвої Л.А., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Київська міська рада про визнання незаконним та скасування рішення, -
 
в с т а н о в и в :
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 28 липня 2016 року за № 966/966 про виділення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 .
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 28 липня 2016 року Київська міська рада затвердила проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею у межах 0,01 га у АДРЕСА_1 . Проте за вказаною адресою знаходиться житловий будинок із земельною ділянкою, яка належала матері позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті матері вона фактично прийняла спадщину, оскільки з моменту смерті проживала за вказаною адресою та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 . Оскаржуваним рішенням Київської міської ради земельна ділянка за вказаною адресою була передана відповідачу неправомірно, з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки на цій земельній ділянці проживає позивач в успадкованому після смерті матері будинку.
Посилалася на те, що фактично відповідачу було виділено надлишки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , яким була присвоєна нова поштова адреса: АДРЕСА_1 . Рішення про перейменування лишків земельної ділянки не приймалося, що підтверджується, зокрема, листом Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 30 листопада 2007 року, в якому було запропоновано Головному управлінню земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації присвоїти земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 нову поштову адресу: АДРЕСА_1 . Згідно відповіді Департаменту містобудування та архітектури від 27 вересня 2017 року в реєстрі відсутня інформація про присвоєння поштової адреси земельній ділянці по АДРЕСА_1 .
Вважає, що право власності відповідача на земельну ділянку площею у межах 0,01 га по АДРЕСА_1 , яка є лишками земельної ділянки по АДРЕСА_2 , порушує її законні права, як законного користувача земельної ділянки, яка залишилася на праві спадщини після смерті її матері за цією ж адресою (т. 1 а.с. 2-5).
Представник Київської міської ради Подоляк Р. Ю. подав до суду письмові пояснення, в яких просив у задоволенні позову відмовити. Пояснював, що рішенням Київської міської ради від 28 липня 2016 року № 966/966 був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачу для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 . Спір між сторонами ведеться з приводу присвоєння лишкам земельної ділянки, за рахунок яких сформована земельна ділянка відповідачки, поштової адреси - АДРЕСА_1 , а оскільки рішення про перейменування земельної ділянки не приймалося, то оскаржується рішення Київської міської ради від 28 липня 2016 року за № 966/966 про виділення земельної ділянки у власність відповідачки. Однак, оскаржуваним рішенням Київської міської ради поштова адреса земельній ділянці не присвоювалась. Крім того, позивачем до матеріалів позовної заяви не надано жодного підтверджуючого документа про право на користування суміжною або будь-якою земельною ділянкою (у тому числі і через право власності на будинок), а також відсутні докази, з яких можливо встановити порушене право позивача. Судами попередніх інстанцій встановлено, що з матеріалів проекту землеустрою щодо передачі у приватну власність земельної ділянки, земельна ділянка (кадастровий номер 8000000000:72:527:0080) межує від А до Б землі загального користування ( АДРЕСА_2 ); від Б до В ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (кадастровий номер 8000000000:72:527:0016); від В до А міські землі, не надані у власність чи користування. Таким чином, земельна ділянка 8000000000:72:527:0080, передана відповідачці, не межує з житловим будинком (т. 1 а.с. 41-44).
Представник позивача Шнайдер С.В. подав відповідь на пояснення Київської міської ради та просив позовну заяву задовольнити (т. 1 а.с. 58-60).
У вересні 2020 року представник відповідача - адвокат Юрченко А.О. подала письмові пояснення та просила відмовити у задоволенні позову. Зазначала, що підставами присвоєння переданій відповідачу рішенням Київради № 966/966 у приватну власність земельної ділянки є лист голови Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 05 квітня 2006 року № 2705/01, в якому було погоджено відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель на АДРЕСА_2 ; лист заступника голови Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 02 листопада 2007 року № 13663/01 щодо погодження відведення земельних ділянок у приватну власність для будівництва та обслуговування житлових будинків і господарських будівель у Солом`янському районі м. Києва з присвоєнням поштових адрес; лист заступника голови Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 30 листопада 2007 року № 15676/01, в якому пропонується Головному управлінню земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації присвоїти вищезазначеній земельній ділянці поштову адресу: АДРЕСА_1 ; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15 жовтня 2015 року, з якого вбачається, що на день формування цього витягу інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:72:527:0080 за місцем розташування: АДРЕСА_1 - відсутня. Тобто на день затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачці для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 , за вказаною адресою іншої земельної ділянки не було зареєстровано, в тому числі за позивачкою. 14 лютого 2005 року на підставі доручення заступника Київського міського голови - секретаря ради № 225-032-655 відповідачці надано згоду на відведення земельної ділянки площею 0,10 га у приватну власність. Відповідно до оскаржуваного рішення було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 8000000000:72:527:0080) із земель комунальної власності. Вказувала, що передана відповідачці земельна ділянка є надлишками приватизованої ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 земельної ділянки (кадастровий номер 8000000000:000:72:527:016), що розташована на АДРЕСА_2 , на відведення якої з подальшою передачею у власність відповідача вказані громадяни дали згоду. Рішенням Київської міської ради № 966/966 від 28 липня 2016 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва. На підставі вказаного рішення відповідачка 14 вересня 2016року зареєструвала право власності на земельну ділянку, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначила також, що між сторонами відсутній спір з виводу переданої відповідачці у власність земельної ділянки, а існує спір з приводу присвоєної їй поштової адреси, що не є підставою для висновку про незаконність рішення Київради.
Звертала увагу на те, що обраний позивачем спосіб захисту порушених прав у разі задоволення позову не породить наслідків для власника земельної ділянки, оскільки оскаржуване рішення є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання (т. 2 а.с. 26-30).
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення відмовлено (т. 2 а.с. 38, 40-43).
Додатковим рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 130,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу (т. 2 а.с. 68-70).
Не погодившись з рішеннями районного суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційними скаргами та просила скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі та відмову відповідачу у стягненні витрат на правничу допомогу (т. 2 а.с. 54-58, 74-75).
На обґрунтування скарги зазначила, що після смерті матері вона фактично прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 . Оскільки її матір отримала земельну ділянку у користування, то до неї перейшло й право користування земельною ділянкою за вказаною адресою. Не присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, на якій знаходиться будинок, ніяким чином не впливає на її право користування земельною ділянкою. Зазначала, що фактично відповідачу було виділено лишки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , яким була присвоєна нова поштова адреса: АДРЕСА_1 . Разом з тим, Київська міська рада не приймала рішення про присвоєння поштової адреси земельній ділянці АДРЕСА_1 . Таким чином, за відсутності рішення про присвоєння нової адреси Київська міська рада не мала права передавати земельну ділянку у власність із зазначенням конкретної адреси, а саме АДРЕСА_1 . Отже, право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яка є лишками земельної ділянки по АДРЕСА_2 , порушує законні права позивача, яка є законним користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Вважає, що скасування рішення про виділення спірної земельної ділянки, як підстави для виникнення права власності, буде підставою для внесення запису до реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення права власності на дану земельну ділянку та відновлення порушених прав позивача. Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 11 вересня 2020 року є необґрунтованим, оскільки у даній справі оскаржується право власності відповідача в цивільному процесі, а не рішення суб`єкта владних повноважень в адміністративному процесі.
Обґрунтовуючи доводи про скасування додаткового рішення апелянт зазначала, що адвокат відповідача Юрченко А.О. не подала до суду відзиву на позовну заяву та попередній розрахунок судових витрат, тому підстав для розподілу витрат на правову допомогу, понесених відповідачем, немає. У наведеному розрахунку судових витрат відповідача не зазначена вартість однієї години надання правничої допомоги, що не дозволяє провести належний розрахунок. Наведені в розрахунку послуги не підтверджені відповідними доказами, а вартість послуг встановлені без жодного обґрунтування та значно завищена.
З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
У судовому засіданні  ОСОБА_1 та її представник - адвокат Шнайдер С.В. підтримали скаргу і просили її задовольнити. Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Юрченко А.О. заперечувала проти апеляційної скарги, просила скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Інші особи до суду не прибули, були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Відповідачка ОСОБА_2 була сповіщена врученням повідомлення особисто про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення поштового відправлення. Факт належного сповіщення ОСОБА_2 підтвердила в апеляційному суді її представник - адвокат Юрченко А.О.про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Третя особа Київська міська рада була сповіщена повідомленням на зазначену нею адресу електронної пошти із забезпеченням фіксації такого повідомлення (т. 2 а.с. 85-90).
Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
 
Як вбачається з матеріалів справи, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28 квітня 2018 року ОСОБА_1 належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями і спорудами, належного ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 . На земельній ділянці розташовано житловий будинок літ. «А», погріб «Б», вбиральня «Г», сарай «Д», огорожа № 1-2 (т. 1 а.с. 11).
З архівної довідки Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 14 серпня 2014 року вбачається, що по документах архівного фонду «Жулянська сільська рада» у погосподарській книзі за 1986-1989 роки є особовий рахунок № НОМЕР_1 на ОСОБА_3 , що проживає по АДРЕСА_1 . Будинок 1969 року забудови на земельній ділянці 0,07 га. Позивач вказана як член родини ОСОБА_3 і до цього часу зареєстрована та проживає в будинку (т. 1 а.с. 13, 14).
28 липня 2016 року Київська міська рада рішенням № 966/966 затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, справа А-9812) та передала громадянці ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га (кадастровий номер 8000000000:72:527:0080) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва (т. 1 а.с. 110-216).
Встановлено, що з аналогічним позовом про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 28 липня 2016 року за № 966/966 про виділення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 позивач зверталася до Окружного адміністративного суду міста Києва, який рішенням від 22 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовив (справа № 826/4509/17).
  Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 11 липня 2018 року скасував рішення суду першої інстанції, а провадження у справі закрив на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки зазначену справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Суд зазначив, що спір між сторонами повинен вирішуватися за правилами цивільного судочинства.
У постанові від 11 вересня 2019 року Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі є обґрунтованим, оскільки правовідносини у цій справі мають вирішуватись в порядку цивільного судочинства (т. 1 а.с. 6-10).
У цій цивільній справі, яка переглядається апеляційним судом, позивачка ОСОБА_1 заявила єдину позовну вимогу до відповідачки ОСОБА_2 - про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 28 липня 2016 року за № 966/966 про виділення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 , як таке, що не відповідає вимогам закону та порушує охоронювані законом інтереси позивачки. Третьою особою в позовній заяві, яка підписана представником позивачки - адвокатом Шнайдером С.В., зазначена Київська міська рада (т. 1 а.с. 1-5). 
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст. 13 ЦПК України).
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити повне ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 - 4 частини третьої статті 175 ЦПК України).
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивачадо закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.ч. 1 і 2 ст. 51 ЦПК України).
Оскільки позивачка ОСОБА_1 заявила вимогу про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 28 липня 2016 року за № 966/966, належним відповідачем за цією вимогою, на думку апеляційного суду, мала б бути Київська міська рада чиї дії та рішення позивач оспорювала в цьому провадженні. 
Проте, позивачка ОСОБА_1 не заявляла у цій справі клопотань про залучення до участі у справі як співвідповідача іншої особи, зокрема Київської міської ради і суд першої інстанції питання залучення останньої як відповідача (співвідповідача) не обговорював.
            Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
З огляду на те, що позивачка заявивши вимогу про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 28 липня 2016 року за № 966/966 не заявила цих вимог до Київської міської ради, як належного відповідача, висновки районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю (неналежний спосіб захисту) є помилковими.
Чинний ЦПК України не передбачає повноважень апеляційного суду залучати відповідачів (співвідповідачів) на стадії апеляційного розгляду, тому вказана помилка не може бути виправлена судом апеляційної інстанції. 
Поряд з цим, таке судове рішення не перешкоджає позивачці ОСОБА_1 заявити вимоги до належних відповідачів (співвідповідачів) з урахуванням висновків, викладених  у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 826/4509/17 (провадження 11-81апп19) за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення від 28 липня 2016 року № 966/966, які мають вирішуватись в порядку цивільного судочинства (т. 1 а.с. 6-10).
 
Щодо судових витрат та витрат на правничу допомогу, стягнутих за додатковим рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року.
 
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2ст. 141 ЦПК України).
Отже, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та висновку суду про відмову в позові, понесені позивачкою ОСОБА_1 судові витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок ОСОБА_2 .
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Юрченко А.О. просила вирішити питання розподілу судових витрат і подала квитанції до прибуткових касових ордерів про сплату витрат на правничу допомогу на суму 5000 грн. (т. 2 а.с. 1-13)
Позивачка ОСОБА_1 подала заперечення проти стягнення витрат, зазначивши, що відзив та попередній розрахунок судових витрат, які понесла або очікує понести відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України відповідачка не подавала, а такий розрахунок є необґрунтованим (т. 2 а.с. 23-24).  
Відповідно до положень частини 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст. 134 цього Кодексу).
            Судом встановлено, що перша заява відповідачкою ОСОБА_2 в особі її представника - адвоката Юрченко А.О. була подана 12 серпня 2020 року, проте як до першої так і поданої пізніше другої заяви представником відповідача не було додано доказів виконання положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України і цих обставин представник відповідача - адвокат Юрченко А.О. в суді апеляційної інстанції не заперечувала про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 1 а.с. 228-244 т. 2 а.с. 1-12, 106-108)   
Суд першої інстанції дійшов суперечливого висновку про необхідність зменшення витрат на правничу допомогу до 430 грн., зазначивши про це в мотивувальній частині оскаржуваного додаткового рішення від 05 березня 2021 року, проте стягнув - 4 130 грн. таких витрат на правничу допомогу (т. 2 а.с. 68-70).
Зважаючи на вищезазначене, встановлені обставини недотримання відповідачкою положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року підлягає скасуванню, а понесені відповідачкою витрати на професійну правничу допомогу відшкодуванню за рахунок позивачки не підлягають. 
 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -
 
п о с т а н о в и в :
 
 Апеляційні скарги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року та додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Київська міська рада про визнання незаконним та скасування рішення.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 24 травня 2021 року. 
 
Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                           О.В. Борисова

 В.М. Ратнікова