ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/421/18  Номер провадження 22-ц/814/1377/21	Головуючий у 1-й інстанції Куц Т.О.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Обідіної О.І., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -
розглянувши в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича на ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 07 квітня 2021 року у справі за клопотанням приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про примусове проникнення до помешкання боржника, -

В С Т А Н О В И В :
У квітні 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до помешкання по АДРЕСА_1 , що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 . 
Свої вимоги мотивує тим, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження №63696958 з примусового виконання виконавчого листа №534/421/18 від 15.10.2020 виданого Комсомольським міським судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Украгазбанк» заборгованості у розмірі 111927,32 доларів США та судові витрати у сумі 45062,56 грн. Станом на дату звернення до суду боржником не вчинено будь яких дій спрямованих на виконання рішення суду. Приватним виконавцем були здійснені неодноразові виходи за місцем проживання боржника за вказаною адресою, для здійснення виконавчих дій, проте потрапити до будинку виявилось неможливим, зателефонувавши боржнику за її номером телефону виконавцю було відмовлено в доступі до помешкання, про що було складено акт у присутності понятих. Посилаючись на те, що виконавцю добровільного доступу до помешкання надано не було, а підставою для задоволення подання виконавця про надання дозволу на примусове проникнення до майна боржника має бути не вчинення останнім перешкод, а факт ненадання ним до такого майна, прохав суд постановити ухвалу про примусове проникнення до житла боржника.
Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 07 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні поданняприватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про примусове проникнення до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 .
З вказаною ухвалою суду не погодився приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 07 квітня 2021, та ухвали нове рішення, яким подання приватного виконавця Скрипника В.Л. задовольнити. Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм матеріального права.
Зокрема вказує, що ОСОБА_1 належним чином повідомлялась про намір приватного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, а також було вжито достатніх заходів для безперешкодного входження до житла боржника, для належного виклику боржника, які не потребують примусового проникнення до житла, що було у свою чергу свідомо проігноровано боржником. Посилається на те, що підставою для задоволення подання виконавця про надання дозволу на примусове проникнення до майна боржника має бути не вчинення останнім перешкод, а факт ненадання ним доступу до такого майна. Тому враховуючи, що виконавцю добровільного доступу до помешкання не було надано, єдиним можливим способом організації виконання виконавчого листа є примусове проникнення до квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.
Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи сторони та інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.
При надані оцінці належного повідомлення боржника, колегією суддів, взято до уваги що останній відомо про вжиття приватним виконавцем дій щодо виконання виконавчого листа, остання добровільно борг не погашає, виклики суду свідомо не отримує, а тому за таких обставин, опублікування оголошення про виклик останньої до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, є виправданим заходом та належним підтвердженням повідомлення останньої про розгляд справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення  у відповідній частині або зміни судового рішенняє невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. знаходиться виконавче провадження №63696958 з примусового виконання виконавчого листа №534/421/18 від 15.10.2020 виданого Комсомольським міським судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Украгазбанк» заборгованості у розмірі 111927,32 доларів США та судові витрати у сумі 45062,56 грн, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 23.11.2020. 
В порядку виконання вказаного виконавчого напису, приватним виконавцем було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будинок з господарськими будівлями по  АДРЕСА_1  належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу.
До подання додано акти приватного виконавця від 23.12.2020, 12.01.2021 які, складені приватним виконавцем за участю понятих, згідно яких приватним виконавцем Скрипником В.Л. було здійснено вихід до будинку АДРЕСА_1 , однак добровільного доступу до приміщення надано не було.

Відмовляючи приватному виконавцю виконавчого округу Полтавської області Скрипнику В.Л. у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що подання є необґрунтованим, наявність достатніх правових підстав для примусового проникнення до житла є недоведеною, та з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією прав щодо недоторканості житла власника домоволодіння та осіб, які в ньому проживають, дійшов висновку про відмову в його задоволенні. 
Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм цивільно-процесуального законодавства, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника – фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Статтею 311 ЦК України передбачено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.
За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.
Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що у приватного виконавця Скрипника В.Л. на виконанні перебуває виконавче провадження №63696958 з примусового виконання виконавчого листа Комсомольського міського суду Полтавської області №534/421/18 від 15.10.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Украгазбанк» заборгованості в розмірі 111927,32 доларів США та судові витрати у сумі 45062,56 грн.
23.11.2020 року приватним виконавцем у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, яка вказана у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 . 
Того ж дня, приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, про що повідомлено сторони у встановленому законом порядку.
Проте листи із документами виконавчого провадження було повернуто 08.12.2020, 04.01.2021, 26.01.2021 на адресу приватного виконавця з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про свідоме ухилення боржниці від отримання поштової кореспонденції від приватного виконавця.
При цьому факт направлення боржнику постанов приватного виконавця від 23.11.2020 р. (в тому числі і постанови про відкриття виконавчого провадження №63696958 від 23.11.2020 р. за вих.№10086) підтверджується списком згрупованих рекомендованих з повідомленням поштових відправлень від 24.11.2020 р., копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 75-80).
Верховний Суд у справі №911/3142/19 наголосив, що «направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника».
Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський Суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Матеріалами справи встановлено, що боржниця ОСОБА_1 не могла бути не обізнаною про відкрите виконавче провадження, оскільки приватним виконавцем з метою забезпечення виконання рішення суду було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно та зареєстровано відповідні обтяження в державних реєстрах, а також накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_1 , а також направлено до банківських установ платіжні вимоги на списання коштів. Внаслідок вказаних дій боржнику заборонено відчужувати рухоме та нерухоме майно, а також вільно розпоряджатися грошовими коштами на розрахункових рахунках.
Тобто, виконавцем здійснювалися виконавчі дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, про наслідки яких боржниця очевидно була обізнана.
У ході виконавчого провадження виконавцем вчинено дії, з яких встановлено, що у боржниці відсутнє будь-яке рухоме майно в тому числі грошові кошти, на які виконавець міг би звернути стягнення з метою виконання рішення суду про стягнення заборгованості.
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що боржнику на праві приватної власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який у свою чергу є предметом іпотеки (а.с.20-23).
З матеріалів справи вбачається, що виконавцем неодноразово здійснювалися виходи за адресою боржника. А саме, з метою перевірки майнового стану боржника виконавцем 23.12.2020 р. та 12.01.2021 р. здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 . Обидва рази під час виходу за вказаною адресою в будинку перебували особи, проте добровільного доступу до помешкання не надано, двері ніхто не відчинив. Про факт ненадання добровільного доступу складено відповідні акти приватного виконавця (а.с. 64-67).
Проте, оскільки виконавцю неодноразово було відмовлено у доступі до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 під час телефонної розмови в категоричній формі відмовилась узгодити зручну дату для проведення виконавчих дій, виконавцем 09.03.2021 року за вих. №3580 на адресу боржника направлено виклик приватного виконавця, в якому зобов`язано ОСОБА_1 у визначену дату та час з`явитися до офісу приватного виконавця та надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа.
Крім того, боржнику було направлено повідомлення про проведення виконавчих дій, згідно якого на 23.03.2021 року о 12:00 год. призначено проведення виконавчих дій, пов`язаних з перевіркою майнового стану боржника та описом квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим від боржника вимагалось надати доступ до вищевказаного будинку, а про неможливість надати доступ повідомити виконавця по телефону (а.с.59).
Однак, у завчасно визначений день та під час виходу за адресою боржника виконавцю відмовлено в добровільному доступі до помешкання, про що складено акт приватного виконавця від 23.03.2021 (а.с.62-63).
Про обставини, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або про інші підстави внаслідок виникнення яких боржник була позбавлена можливості скористатися правами, наданими їй ЗУ «Про виконавче провадження», та які можуть бути підставою для відкладення виконавцем проведення виконавчих дій боржниця не повідомила та з письмовими заявами до виконавця не зверталася.
Тобто, з викладених обставин вбачається, що ОСОБА_1 належним чином повідомлялась про намір приватного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, а також було вжито достатніх заходів для безперешкодного входження до житла боржника, для належного виклику боржника, які не потребують примусового проникнення до житла, що було в свою чергу свідомо проігноровано боржником.
Так, в ухвалі Верховного Суду від 13.12.2018 року у справі №636/620/18 зазначено, що боржник діє не добросовісно в рамках виконавчого провадження, а саме: будучи обізнаною зі своїми борговими зобов`язаннями, присудженими за рішенням суду, і про наявність примусового виконавчого провадження, що вимагало від неї добросовісної процесуальної поведінки цікавитися у розумні строки перебігом виконавчого провадження та отримувати кореспонденцію, яка надходить на її адресу, тим самим вона тривалий час фактично ухиляється від виконання рішення суду.
Таким чином, на думку колегії суддів, приватним виконавцем надано суду належні докази ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджанню ним Заявнику у здійсненні виконавчих дій, тому висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника є передчасним та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи та зібраних по справі доказам.
Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
Враховуючи те, що у боржника відсутнє будь-яке рухоме майно в тому числі грошові кошти, на які виконавець міг би звернути стягнення з метою виконання рішення суду, виконавець у визначеному законом порядку звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, оскільки в даному випадку єдиним можливим засобом виконання судового рішення є примусове проникнення до житла боржника для опису та арешту нерухомого майна з метою його подальшої реалізації в рахунок погашення заборгованості та забезпечення фактичного виконання рішення суду.
При цьому, судом враховано, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , неповнолітні особи в будинку не проживають, тому в разі задоволення подання про примусове проникнення до житла, права інших співвласників даної квартири та будь-яких інших осіб, в тому числі неповнолітніх, порушені не будуть.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали Комсомольського міського суду Полтавської області від 07 квітня 2021 року з постановленням нового рішення про задоволення подання.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Тому, з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича слід стягнути сплачений ним судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.
Керуючись ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381 - 384  ЦПК України, Полтавський апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В  :
Апеляційну скаргуприватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича – задовольнити.
Ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 07 квітня 2021 року – скасувати.
Подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про примусове проникнення до помешкання боржника – задовольнити.
Дозволити примусове проникнення до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича сплачений ним судовий збір в суді апеляційної інстанції в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови суду виготовлено 30 червня 2021 року.

Головуючий: _______________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ О.І. Обідіна __________________ Л.М. Хіль