Ухвала
Іменем України
 
09 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 521/4126/20
провадження № 61-8962ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 15 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіної Анжеліки Ярославівни,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною скаргою, в якій просив визнати неправомірними та скасувати постанови, винесені державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Другий Малиновський ВДВС) Скрябіною А. Я. в межах виконавчого провадження № 60513527, а саме: постанову від 07 листопада 2019 року про відкриття виконавчого провадження; постанову від 28 листопада 2019 року про арешт майна боржника; постанову від 28 листопада 2019 року про заміну доповнення реєстраційних даних; постанову від 03 січня 2020 року про відкриття виконавчого провадження; постанову від 21 січня 2020 року про розшук майна боржника.
 
Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що на виконанні Другого Малиновського ВДВС перебуває виконавчий лист, виданий Малиновським районним судом міста Одеси 23 червня 2011 року у справі № 2-2168/11 про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Інвест Хаус» (далі - ТОВ ФК «Інвест Хаус») заборгованості в розмірі 224 335,43 грн. 05 листопада 2019 року виконавче провадження № 60513527 було передане державному виконавцю Другого Малиновського ВДВС Скрябіній А. Я., яка 07 листопада 2019 року, тобто з пропуском встановленого законом строку, винесла постанову про відкриття виконавчого провадження. Крім того, вказаною постановою вирішено стягнути з боржника виконавчий збір/винагороду приватного виконавця в розмірі 22 433,54 грн, однак постанова винесена державним виконавцем, а не приватним. Також наявні розбіжності щодо суми боргу, а саме: у виконавчому листі його заборгованість зазначена в розмірі   29 522,25 грн, а згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження         від 07 листопада 2019 року сума його заборгованості становить 224 335,43 грн. Матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про належне повідомлення його як боржника про відкриття виконавчого провадження, тому державний виконавець не мала права вчиняти виконавчі дії. 
 
Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 15 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2168/11, виданого 23 червня 2011 року Малиновським районним судом міста Одеси, було відкрите державним виконавцем відповідно до закону і в межах строку, визначеного Законом України «Про виконавче провадження», порушень прав заявника не встановлено. Доводи заявника про неможливість вчинення державним виконавцем виконавчих дій до моменту підтвердження одержання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 07 травня 2018 року у справі № 916/1605/15-г, є безпідставними, оскільки таке регулювання спірних правовідносин мало місце відповідно до положень раніше чинної статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, яка передбачала надання боржнику строку на добровільне виконання рішення суду, однак вказаний закон втратив чинність з 05 січня 2017 року. Аргументи заявника про незаконність вчинення державним виконавцем виконавчих дій також спростовуються наявними у справі доказами. 
 
26 травня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 15 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що внаслідок неналежного повідомлення про відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій, він був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені законом. При цьому суди не врахували висновків щодо належності повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 344/18277/18, від 16 грудня 2020 року у справі № 442/2633/19, від 24 грудня 2020 року у справі № 234/18252/19, від 20 травня 2021 року у справі № 727/9423/19, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 608/1175/14-ц та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2021 року у справі № 643/8028/15-ц.
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. 
 
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 1291 Конституції України).
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
 
Судами встановлено, що 23 червня 2011 року Малиновським районним судом міста Одеси видано виконавчий лист у справі № 2-2168/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Інвест Хаус» заборгованості в розмірі 224 335,43 грн. 
 
05 листопада 2019 року директор ТОВ «ФК» Інвест Хаус» звернувся до Другого Малиновського ВДВС із заявою про прийняття виконавчого листа № 2-2168/11.
 
Згідно із журналом реєстрації загальної вхідної кореспонденції Другого Малиновського ВДВС матеріали виконавчого провадження за вхідним № 12070 від 05 листопада 2019 року були передані державному виконавцю Скрябіній А. Я. 06 листопада 2019 року.

Постановою державного виконавця Другого Малиновського ВДВС Скрябіної А. Я. 07 листопада 2019 року було відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2168/11.
 
Абзацом першим частини четвертої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
 
Щодо доводів заявника про невідповідність суми заборгованості перед ТОВ «ФК «Інвест Хаус» у виконавчому листі та в постанові про відкриття виконавчого провадження суди встановили таке. 20 серпня 2012 року старшим держаним виконавцем Шумейко А. П. було повернуто виконавчий лист № 2-2168/11 на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV. Борг стягнуто частково. Залишок заборгованості становив 224 335,43 грн, а виконавчого збору - 22 433,55 грн. 
 
26 листопада 2019 року до Другого Малиновського ВДВС звернувся директор ТОВ «ФК «Інвест Хаус» із заявою про вжиття заходів примусового виконання рішення, в якій просив накласти арешт на все майно та кошти, що належать боржнику на праві приватної власності, в межах суми боргу.
 
28 листопада 2019 року державний виконавець Скрябіна А. Я. направила електронні запити до Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, Міністерства внутрішніх справ України.
 
У відповідь на запит Міністерство внутрішніх справ повідомило, що за боржником ОСОБА_1 зареєстровані два транспортних засоби: причіп Лев 183111 та Iveco Turbo Dailv A40/10 .
 
Згідно з пунктом 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
 
Постановою державного виконавця Другого Малиновського ВДВС Скрябіної А. Я. від 28 листопада 2019 року було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .
 
Відповідно до абзацу 1 частини третьої статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.
 
21 січня 2020 року державним виконавцем Другого Малиновського ВДВС Скрябіною А. Я. винесено постанову про розшук майна боржника.
 
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).
 
Встановивши, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2168/11 виданого 23 червня 2011 року Малиновським районним судом міста Одеси було відкрите державним виконавцем в порядку, передбаченому законом, і у визначений строк, а виконавчі дії вчинені в межах наданих законом повноважень і без порушення прав боржника, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні скарги.
 
При цьому, відмовляючи в задоволенні скарги, суди надали належне обґрунтування відхилення наведених у скарзі аргументів.
 
Доводи заявника про те, що внаслідок неналежного повідомлення про відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій він був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені законом, не заслуговують на увагу, оскільки він не вказав, які саме процесуальні дії він не зміг вчинити внаслідок його неналежного повідомлення про відкриття виконавчого провадження. Тобто заявник не навів обґрунтування порушення своїх прав у зв`язку з неналежним повідомленням його про відкриття виконавчого провадження.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18 зазначено, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.
 
Посилання заявника на постанови Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 344/18277/18, від 16 грудня 2020 року у справі № 442/2633/19, від 24 грудня 2020 року у справі № 234/18252/19, від 20 травня 2021 року у справі № 727/9423/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 608/1175/14-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2021 року у справі № 643/8028/15-ц не заслуговує на увагу з огляду на вищевикладені висновки про відсутність обґрунтування заявником порушення його прав.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень. 
 
Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 15 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіної Анжеліки Ярославівни.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко