УХВАЛА

30 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 819/1399/17
адміністративне провадження № К/9901/23555/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Ханової    Р.Ф., 

перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскор-Україна»
на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2017  року 
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року
у справі № 819/1399/17
за позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскор-Україна"
про стягнення податкового боргу, 

ВСТАНОВИВ: 
29 червня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскор-Україна» (далі - ТОВ «Аскор-Україна») на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2017  року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року у справі № 819/1399/17, предметом спору у якій є стягнення податкового боргу за платежем адміністративні штрафи та інші санкції в сумі 236777,15 грн шляхом стягнення коштів з рахунків у банках, обслуговуючих відповідача, та за рахунок готівки, що належить відповідачу.

Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року, яку ТОВ «Аскор-Україна» оскаржує в касаційному порядку, прийнята в порядку нового розгляду на виконання постанови Верховного Суду від 13 січня 2021 року, прийнятої в порядку загального позовного провадження, без урахування особливостей статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження ТОВ «Аскор-Україна» зазначає пункти 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Щодо пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, ТОВ «Аскор-Україна» вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі №1340/5767/18.
Так, у наведеній постанові Верховного Суду сформульовано правовий висновок щодо застосування пунктів 95.1-95.3 статті 95 та пункту 102.4   статті 102 Податкового кодексу України, проте відсутність посилань в оскаржуваній у цій справі постанові суду апеляційної інстанції саме на справу №1340/5767/18 не свідчить про неврахування судом апеляційної інстанції позиції Верховного Суду з цього питання.

Щодо пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, ТОВ «Аскор-Україна» зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
З цього приводу Верховний Суд зауважує, що у постанові Верховного Суду від 25  лютого 2020 року у справі №1340/5767/18 сформульовано правовий висновок щодо застосування, зокрема, пункту 102.4   статті 102 Податкового кодексу України, відтак, доводи скаржника в цій частині є неспроможними.
Щодо посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу КАС України, то у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
При цьому пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Посилаючись на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник формально зазначає про наявність підстави для скасування судових рішень, передбачених пунктом 4 частини другої статті 353 КАС України, не зазначаючи, які саме обставини встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на його думку, останні є недопустимими.
Крім того, касаційна скарга за змістом зводиться до переоцінки доказів, що виходить за межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, оскільки суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 330, 332, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскор-Україна» на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2017  року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року у справі № 819/1399/17 за позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскор-Україна" про стягнення податкового боргу - повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 Кодексу адміністративного судочинства України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                 Р.Ф. Ханова